ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. Справа № 922/1006/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Медуниця О.Є.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача не зявився

відповідача ОСОБА_1 (довіреність № 08-11/4550/2-16 від 27.12.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко», м. Харків (вх. №1817 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2017 у справі № 922/1006/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко», м. Харків

до Харківської міської ради, м. Харків

про визнання договору оренди землі поновленим та визнання додаткової угоди укладеною, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року до Господарського суду Харківської області із позовом до Харківської міської ради звернулось ПАТ «Концерн АВЕК та КО», в якому просило суд визнати договір оренди землі від 21.02.2005 (державна реєстрація від 21.02.2005 №6633/05), укладений між Харківською міською радою та ПАТ «Концерн АВЕК та КО» стосовно оренди земельної ділянки загальною площею 0,7592 га, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Козакевича, кадастровий номер земельної ділянки: :09:001:0052, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах. Крім того, позивач просив суд визнати укладеною між Харківською міською радою та ПАТ «Концерн АВЕК та КО» додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди землі від 21.02.2005 (державна реєстрація від 21.02.2005 № 6633/05) у редакції, що наведена у прохальній частині позовної заяви. Судові витрати позивач просив суд покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.05.2017 по справі № 922/1006/17 (суддя Погорелова О.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення неповно дослідив обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а також невірно застосував норми матеріального права. Позивач просить рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2017 по справі № 922/1006/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Скаржник також звернувся до суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 клопотання позивача про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено. Прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження. Розгляд скарги призначено на 04.07.2017 о 10:30 год.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 6973 від 04.07.2017), в якому проти доводів скаржника заперечує у повному обсязі і просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

03.07.2017 уповноваженим представником ПАТ «Концерн АВЕК та Ко» - ОСОБА_2 через канцелярію суду подано клопотання про продовження строків розгляду справи та щодо відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату (вх. № 6954), у зв'язку з великою завантаженістю уповноваженого представника ПАТ «Концерн АВЕК та Ко», повязаною із його участю в інших судових спорах, та, відповідно, неможливістю бути присутнім у судовому засіданні 04.07.2017 при розгляді даної справи.

Розглянувши заявлене представником позивача клопотання про продовження строків розгляду справи та щодо відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські справи на підставі Конституції України, Господарського процесуального кодексу.

У відповідності до статті 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судом апеляційної інстанції належним чином створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце апеляційного розгляду даної справи (рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень наявні у справі).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість відкладення розгляду справи за умови наведення обставин, які перешкоджають розгляду справи в даному судовому засіданні, але можуть бути усунуті до наступного судового засідання.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Проте наведені позивачем обставини в даному випадку є такими, що не перешкоджають перегляду прийнятого у даній справі рішення в апеляційному порядку за наявними у справі матеріалами і наведеними позивачем в апеляційній скарзі доводами. Додаткових пояснень по суті спору, окрім зазначених в апеляційній скарзі, позивачем суду апеляційної інстанції не надано.

В даному випадку, колегія суддів суду апеляційної інстанції з урахуванням обставин даної справи відхиляє доводи позивача щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з великою завантаженістю представника в інших судових спорах, оскільки явку представників сторін у дане судове засідання 04.07.2017 не було визнано обов'язковою, позицію сторін підтверджено письмовими доказами, а позивач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. При цьому, неможливість заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника ПАТ «Концерн АВЕК та Ко» не доведена позивачем на загальних підставах (статті 32-34 Господарського процесуального кодексу України). Наведені позивачем у клопотанні про відкладення розгляду справи доводи не підтверджені жодними доказами.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції прийнято до уваги, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить правових підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи та щодо продовження строку розгляду скарги.

Згідно з частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами першою та другою статті 101 та пункту 7 частини другої статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні 04.07.2017 уповноваженого представника відповідача, який підтримав правову позицію, що викладена у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко», м. Харків (вх. №1817 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2017 у справі № 922/1006/17 задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2005 між Харківською міською радою та ПАТ «Концерн АВЕК та Ко на підставі рішення XXVII сесії Харківської міської ради IV скликання 24.11.2004 №191/04 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об'єктів» 21.02.2005 укладено договір оренди землі (далі - Договір), за умовами якого орендодавець передав в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,7592 га, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Козакевича, кадастровий номер земельної ділянки: :09:001:0052.

Даний Договір оренди землі зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга № 4) 21.02.2005 за № 6633/05.

Даний Договір укладено строком на період будівництва до 01.12.2006 (але не пізніше прийняття об'єкту до експлуатації), на період експлуатації до 01.12.2009. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 Договору).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся до відповідача з листом № 680 від 28.11.2016 (том 1 аркуш справи 23), в якому просив продовжити строки будівництва тимчасової гостьової автостоянки по вул. Козакевича у Київському районі міста Харкова (кадастровий номер земельної ділянки: :09:001:0052; загальна площа 0,7592 га).

Даний лист позивач вважає повідомленням щодо продовження орендних правовідносин, направленим до закінчення терміну дії договору.

Листом від 02.12.2016 №4989/0/27-16 Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради повідомило голову правління ПАТ «Концерн АВЕК та Ко» про те, що для уточнення та розяснення вказаного питання необхідно направити уповноваженого представника до Управління містобудування та архітектури з документами, що є в наявності з даного питання (том 1 аркуш справи 64).

06.01.2017 Харківська міська рада направила позивачу лист №66/0/225-17, в якому повідомила ПАТ «Концерн АВЕК та Ко» про закінчення терміну дії договору реєстраційний номер 6633/05 від 21.02.2005. Разом з цим листом, міською радою на адресу орендаря надіслано три примірники актів приймання-передачі до земель запасу земельної ділянки загальною площею 0,7592 га, кадастровий номер :09:001:0052.

20.01.2017 позивач звернувся з листом-відповіддю №19 (том 1 аркуш справи 25) до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, в якому повідомив міську раду про відмову від підписання вказаного акту та запропонував поновити договір і укласти додаткову угоду до Договору оренди землі від 21.02.2005 № 6633/05.

У відповідь на зазначений лист Департамент земельних відносин Харківської міської ради надіслав лист від 24.02.2017 № 1215/0/225-17 (том 1 аркуш справи 26), в якому надав відповідь на зазначену заяву про поновлення дії договору, а саме: Департаментом земельних відносин Харківської міської ради листом від 06.01.2017 № 66/0/225-17 на адресу ПАТ «Концерн АВЕК та Ко» направлені для підписання примірники актів приймання-передачі земельних ділянок, строк дії договорів оренди яких скінчився, до земель запасу міста. Також, в цьому листі міська рада повідомила ПАТ «Концерн АВЕК та Ко», що у визначений термін пропозиція орендаря орендодавцем не прийнята, у звязку з чим Департаментом земельних відносин підготовлено акти приймання-передачі земельних ділянок в односторонньому порядку та передано їх до органів Державної реєстрації для вчинення заходів щодо припинення дії договорів оренди спірної земельної ділянки.

Вказаним листом позивача також повідомлено про те, що відсутні підстави для поновлення ПАТ «Концерн АВЕК та Ко» договору оренди землі, який є предметом вказаного спору.

Предметом даного судового розгляду є вимога позивача із посиланням на положення частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» про визнання договору оренди землі, укладеного між Харківською міською радою та Публічним Акціонерним Товариством «Концерн АВЕК та Ко» 21.02.2005 № 6633/05 загальною площею 0,7592 га по вул. Козакевича м. Харкові (кадастровий номер :09:001:0052), поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, а також про визнання укладеною між Харківською міською радою та Публічним Акціонерним Товариством «Концерн АВЕК та Ко» додаткової угоди про поновлення терміну дії цього договору у редакції, що додана позивачем до позовної заяви (строком до 01.09.2018).

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що ним до закінчення терміну дії Договору було направлено відповідачу лист № 680 від 28.11.2016 щодо продовження орендних правовідносин між сторонами, але відповідач у відповідь на даний лист жодних листів - повідомлень про заперечення у поновленні договору оренди землі на адресу позивача не надсилав, що на думку позивача вказує на продовження дії Договору оренді землі від 21.02.2005 № 6633/05 на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Позивач також вважає, що листи Департаменту земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради №66/0/225-17 від 06.01.2017 та №1215/0/225-17 від 24.02.2017 щодо необхідності підписання актів приймання-передачі земельної ділянки до земель запасу міста та передачу до органів Державної реєстрації для вчинення заходів щодо припинення дії договору оренди земельної ділянки суперечать статті 12 Земельного кодексу України, адже рішення щодо надання земельних ділянок в оренду або відносно припинення оренди повинно прийматися рішенням міської ради, а не департаментами виконавчого органу міської ради.

За твердженнями позивача станом на дату подачі даної позовної заяви відповідачем не приймалось рішення, яким оформлено волевиявлення Харківської міської ради щодо незгоди її як орендодавця на продовження строку дії цього договору. При цьому, всупереч положенням чинного законодавства, відповідач не уклав з позивачем відповідну додаткову угоду.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову господарський суд першої інстанції зазначив, що сторони договору оренди землі від 02.09.2004 № 66151/04 не дотримались вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо поновлення цього договору, оскільки позивач, як орендар, у встановлений договором строк не надіслав відповідачу, як орендодавцю, повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди.

З огляду на те, що позивачем не представлені суду першої інстанції докази звернення до відповідача із вимогою продовжити договір на той самий строк і на тих самих умовах, і така додаткова угода не була укладена у строк встановлений у законі, а також не надано належних доказів на підтвердження юридичного факту поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, як і не доведено того факту, що його право на укладення додаткової угоди про пролонгацію договору на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» є порушеним, місцевий господарський суд дійшов висновку, що спірний договір не був продовжений на підставі зазначеної норми у встановленому законом порядку і право користування земельною ділянкою за цим договором є припиненим.

З даними висновками місцевого господарського суду повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки при вирішенні спору судом на підставі належної правової оцінки сукупності зібраних у справі доказів обґрунтовано встановлено, що угода стосовно поновлення договору оренди землі від 21.02.2005 № 6633/05 не укладалась, а Договір оренди землі від 21.02.2005 за № 6633/05 не може вважатись автоматично поновленим на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Позовні вимоги заявлені з посиланням саме на наведений у частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» випадок продовження строку дії договору оренди, яким передбачено автоматичне поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, в даному випадку підлягає встановленню наявність чи відсутність порушеного права позивача на поновлення договору оренди за наведеними у частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» ознаками.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із статтями 13, 30 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди (стаття 15 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Порядок, умови і правові конструкції поновлення договору оренди землі унормовані у статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Разом з тим, частиною шостою статті 33 цього Закону передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки; уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі. Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 названого Закону, необхідна наявність таких юридичних фактів:

1) орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою;

2) орендар належно виконує свої обов'язки за договором;

3) відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди;

4) сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 25.02.2015 у справах № 6-219цс14 та № 6-10цс15, у постановах від 18.03.2015 у справах № 6-3цс15 та № 6-4цс15.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

Відтак, стаття 33 Закону України «Про оренду землі» містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави та обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин першої-п'ятої зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає за частиною 6 наведеної вище статті.

Таким чином, норми статті 33 Закону України «Про оренду землі» дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку - це право повинно бути реалізовано до закінчення дії договору оренди на підставі звернення орендаря, а у другому - воно може настати у разі продовження орендарем користування землею за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного строку після закінчення строку договору оренди, але у будь-якому випадку з укладенням додаткової угоди.

Поновлення договору оренди землі в судовому порядку, в передбачений нормами частинами шостою десятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (як-то користування земельною ділянкою поза межами строку договору без заперечення орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних прав і обов'язків.

Позивач у своєму позові та апеляційній скарзі зазначає, що спірний Договір за мовчазною згодою сторін поновлено на новий строк, який був раніше встановлений Договором і на тих самих умовах та, відповідно, сторони продовжували виконувати свої обов'язки за Договором.

Позивач стверджує, що маючи на увазі свій обов'язок повідомити про намір продовжити дію договору, сподівався на продовження орендних правовідносин, завчасно повідомивши про це орендодавця листом-повідомленням від 28.11.2016 № 680.

Крім того, позивач зазначив, що відповідач жодних листів-повідомлень про заперечення у поновленні договору оренди землі на адресу позивача не надсилав, що на думку позивача вказує на продовження дії договору на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені Договором оренди землі від 21.02.2005 №6633/05. Незгода Харківської міської ради, як орендодавця, на продовження строку дії даного Договору не оформлена відповідним рішенням.

Однак, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції на підставі правової оцінки наявних у справі документальних доказів, спірний Договір не був продовжений автоматично на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». Натомість за всіма обставинами справи право орендного користування позивача земельною ділянкою за цим договором припинилось.

Додаткова угода до спірного Договору оренди землі щодо його поновлення не була укладена у місячний строк, у зв'язку з чим Договір оренди землі між сторонами не був поновлений, а припинив свою дію 01.12.2009 відповідно до положень статті 31 Закону України «Про оренду землі».

Колегія суддів апеляційної інстанції приймає до уваги обґрунтовані доводи Харківської міської ради про те, що відповідач звернувся до органу місцевого самоврядування з листом-повідомленням (№ 680 від 28.11.2016) щодо продовження строків будівництва (пролонгації договору) не за 30 днів до закінчення строку дії договору - 01.11.2009, а із пропущенням вказаного строку на 10 років. Крім того, до вказаного листа-повідомлення позивачем не було додано проекту додаткової угоди, як це передбачено статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Із матеріалів справи вбачається, що Харківська міська рада на вказаний лист-повідомлення не надавала відповідачу згоду на продовження строку дії договору оренди землі, натомість міськрада запропонувала позивачу надати певні документи із вказаного питання, що відповідачем проігноровано.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача у передбачений Договором строк з листом-повідомленням щодо продовження дії договору з проектом додаткової угоди, як того вимагає стаття 33 Закону України «Про оренду землі».

Відтак, посилання скаржника на лист від 28.11.2016 № 680 щодо продовження дії Договору оренди землі є безпідставним, оскільки це повідомлення направлено позивачем після спливу передбаченого договором строку на таке повідомлення.

Крім того, 06.01.2017 Харківська міська рада направила відповідачу лист № 66/0/225-17 щодо необхідності підписання актів приймання-передачі спірної земельної ділянки до земель запасу міста.

Позивач 20.01.2017 листом № 19 до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради надав відповідь, якою повідомив міську раду про відмову від підписання вказаного акту та навпаки, запропонував поновити договір та укласти додаткову угоду до спірного договору оренди землі.

У відповідь на зазначений лист Департамент земельних відносин Харківської міської ради надіслав позивачу лист від 24.02.2017 № 1215/0/225-17, в якому надав відповідь на зазначену заяву про поновлення дії Договору, при цьому направивши для підписання примірники актів приймання-передачі земельних ділянок, строк дії договорів оренди яких скінчився, до земель запасу міста.

Отже, вказаним листом Харківська міська рада повідомила позивача про відсутність правових підстав для поновлення ПАТ «Концерн АВЕК та Ко» орендних правовідносин по Договору оренди землі.

У визначений термін зазначена пропозиція ПАТ «Концерн АВЕК та Ко» не прийнята, в зв'язку з чим Департаментом земельних відносин Харківської міської підготовлено акти приймання-передачі земельних ділянок в односторонньому порядку та передано до органів Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно для вчинення заходів щодо припинення дії договорів оренди зазначених земельних ділянок (внесення запису про припинення речового права).

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що саме по собі використання спірної земельної ділянки позивачем після закінчення встановленого строку договору без належного правового та документального оформлення такого землекористування у встановленому законодавством порядку, без доказів своєчасного оскарження незаконних дій чи бездіяльності орендодавця щодо реалізації відповідного оформлення, не є мовчазною згодою орендодавця на подовження спірного договору, про що зазначає заявник апеляційної скарги, а також не може перешкоджати власнику земельної ділянки (органу, який його представляє) розпоряджатись цими земельними ділянками. Більш того, вказане не є правовою підставою для висновку про правомірне використання позивачем земельної ділянки після спливу дії спірного Договору (після 01.12.2009).

Як свідчать матеріали справи сторони договору оренди землі від 21.02.2005 за № 6633/05 не дотримались вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо поновлення цього договору, оскільки позивач у встановлений законодавчо строк, не здійснив дії з документального оформлення пролонгації договору оренди (зокрема, й в судовому порядку), вчинення яких є обов'язковою умовою чинності його права оренди на спірні земельні ділянки.

Таким чином, господарським судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач, як орендар земельної ділянки, у встановлений Договором та законом строк не надіслав відповідачеві, як орендодавцю, повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення Договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди. Таких доказів матеріали справи не містять.

За таких обставин, у позивача відсутнє переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк, оскільки не дотримано процедури такого поновлення, встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі», а продовження користування орендованою земельною ділянкою позивачем та його повідомлення про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди поза межами строку дії цього договору за наявності заперечень орендодавця, не є підставою для зобов'язання позивача до поновлення договору оренди землі, оскільки в даному випадку право позивача на переважне поновлення договору оренди землі не може вважатися порушеним.

Сплата позивачем орендних платежів за користування спірною земельною ділянкою після закінчення дії договору, про що зазначає скаржник, не можна розцінювати як згоду орендодавця на пролонгацію договору оренди, оскільки орендар сплачував кошти за фактичне користування майном. Здійснення орендних платежів не є підставою продовження договору, термін дії якого закінчився.

Крім того, підпунктом ї) пункту 31 спірного Договору оренди землі передбачено, що неповернення земельної ділянки в зазначений термін не звільняє Орендаря від плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата у цьому випадку вноситься у розмірах, визначених цим Договором.

Таким чином, встановлені фактичні обставини даної справи не підпадають під дію частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», якою врегульовані питання поновлення договору оренди землі.

Твердження заявника апеляційної скарги щодо відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», та автоматичне продовження договору оренди земельної ділянки, не відповідають дійсності. Вказані факти також знайшли своє відображення в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні заявленого позову, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з того, що при реалізації приписів частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» відбувається укладення саме нового договору, умови якого можуть бути змінені за згодою сторін; поновлення договору оренди земельної ділянки в порядку реалізації переважного права можливе виключно за наявності інших рівних умов з іншими особами - претендентами на право оренди спірної земельної ділянки; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди.

В даному випадку, за наслідками розгляду даного спору, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність події порушення права позивача на поновлення на тих самих умовах і на той самий строк Договору з боку відповідача. Право позивача на поновлення договору оренди в своїй дії на тих самих умовах і на той самий строк за наведеними вище ознаками відповідачем не порушене, оскільки визначені законом умови для поновлення договору оренди земельної ділянки в порядку реалізації переважного права позивачем не дотримані; відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для набуття права оренди спірної земельної ділянки та висловив у письмовому вигляді свої заперечення щодо подовження строку дії договору; додаткова угода про поновлення спірного Договору оренди землі між сторонами не укладалась; Договір не був продовжений на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у встановленому законом порядку. Принцип мовчазної згоди сторін на подовження строку дії спірного Договору, на чому наполягає скаржник, сторонами не витримано. Відтак, право позивача на орендне користування земельною ділянкою за Договором оренди землі від 21.02.2005 за № 6633/05 є припиненим.

Виходячи з наведеного є вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Поряд з цим, суд першої інстанції обґрунтовано визначився, що за даних обставин справи відсутні підстави для застосування правил спливу позовної давності, про які Харківською міською радою подано відповідну заяву. Позивач не довів належними і допустимими доказами порушення свого права, що і стало підставою для відмови у позові, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у позові в зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2017 по справі № 922/1006/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається. Натомість апеляційна скарга позивача є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Концерн АВЕК та Ко», м. Харків залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2017 у справі № 922/1006/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Медуниця О.Є.