ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.07.2017 Справа № 904/5360/17

За позовом Дочірнього підприємства "Північтепломережа" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро

до Комунального підприємства "АГРОПРОЕКТТЕХБУД" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 543 885,08 грн. за договором про закупівлю теплової енергії

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. № 039 від 09.04.2017

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство Північтепломережа Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Комунального закладу "АГРОПРОЕКТТЕХБУД" Дніпропетровської обласної ради" 543 885,08 грн., з яких 516 620,48 грн. основного боргу, пені 21 063,97 грн., 3 % річних 1 988,90 грн., інфляційних втрат 4 211,73 грн. за договором про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 241 від 21.01.2017.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 241 від 21.01.2017, в частині вчасної оплати за теплову енергію.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 03.07.2017 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у судовому засіданні 13.06.2017.

26.05.2017 відповідач надав пояснення в яких зазначив, що тарифи виставлені за розрахунками та останні затверджені у договорі постачання суттєво відрізняються. Також відповідач зазначає, що від позивача повідомлень щодо зміни тарифу не надходило відповідно до п. 4.3., 11.4. договору.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до п. 9.1. та 11.6. договору позивачем не було виконано умови в частині досудового врегулювання спору.

КП "АГРОПРОЕКТТЕХБУД" Дніпропетровської обласної ради" не визнає позовні вимоги у зв'язку з тим, що позивачем було нараховано суми за новими тарифами без додержання пунктів 4.3. та 11.4. договору закупівлі, а також укладення додаткової угоди у разі їх зміни.

13.06.2017 позивач надав заперечення на пояснення відповідача, в яких зазначив, що пунктом 4.2. договору встановлено, що на дату укладення договору (з 01.01.2017) діють наступні тарифи:

- вартість 1 Гкал на виробництво теплової енергії (без урахування ПДВ), грн. - 2 179,50;

- вартість 1 Гкал на транспортування теплової енергії (без урахування ПДВ), грн. - 62,61;

- вартість 1 Гкал на постачання теплової енергії (без урахування ПДВ), грн. - 30,92;

- загальна вартість 1 Гкал на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (без урахування ПДВ), грн. - 2 273,03.

А отже, вартість 1 Гкал на виробництво, транспортування та на постачання теплової енергії в договорі встановлена без урахування ПДВ.

Відповідно до рахунків № 241/1/В за січень 2017, № 241/2/В за лютий 2017, № 241/3/В за березень 2017 в графі тариф на виробництво теплової енергії, грн., вказана вартість з урахування 20% ПДВ, яка становить 2 615,40 грн. (2 179,50 + 20% = 2 615,40).

Відповідно до рахунків № 241/1/Т за січень 2017, № 241/2/Т за лютий 2017, № 241/3/Т за березень 2017 в графі тариф на транспортування теплової енергії, грн., вказана вартість з урахування 20% ПДВ, яка становить 75,13 грн. (62,61 + 20% = 75,13).

Відповідно до рахунків № 241/1/П за січень 2017, № 241/2/П за лютий 2017, № 241/3/П за березень 2017 в графі тариф на постачання теплової енергії, грн., вказана вартість з урахування 20% ПДВ, яка становить 37,11 грн. (30,92 + 20% = 37,11).

Отже, вартість послуг, встановлена в Договорі, не змінювалась позивачем в односторонньому порядку, а всі нарахування були здійснені відповідно до умов договору.

Також позивач зазначає, що відповідно до ст. 5 ГПК України сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою. Відповідно до договору № 241 від 27.01.2017 обав'язковість застосування заходів досудового врегулювання спору сторонами не визначена.

У судовому засіданні 30.05.2017 оголошувалась перерва до 13.06.2017, 13.06.2017 оголошувалась перерва до 03.07.2017.

У судовому засіданні 13.06.2017 відповідач заявляв клопотання про відкладення судового розгляду для укладення мирової угоди з позивачем.

Однак, в судове засідання 03.07.2017 відповідач не з'явився.

Позивач пояснив, що підприємство не дійшло згоди щодо умов мирової угоди та наполягав на прийнятті рішення за наявними матеріалами справи в даному судовому засіданні.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

У судовому засіданні 03.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2017 Дочірнє підприємство Північтепломережа Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради (далі позивач, постачальник) та Комунальний заклад "АГРОПРОЕКТТЕХБУД" Дніпропетровської обласної ради" (далі відповідач, споживач) уклали договір про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти № 241 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник здійснює послуги з постачання постачання пари та гарячої води (Код ДК 021:20-8 пара, гаряча вода та повязана продукція) по обєктах споживача в 2017 р., а споживач приймає та зобовязується оплатити теплову енергію на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2. Договору теплова енергія постачається споживачу в обсязі до 281,483 Гкал протягом 2017 року.

Теплова енергія постачається споживачу на такі потреби:

- опалення в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання протягом року (п. 1.3. Договору).

У відповідності до п. 3.1. Договору, ціна цього Договору становить 767 784,29 грн., з урахуванням ПДВ 127 964,05 грн.

Пунктом 4.5. Договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Постачальник до 5-го числа поточного місяця виставляє споживачу рахунок на 100% передплату місячної суми планових платежів, передбачених п. 1.2. Договору (п. 4.6. Договору).

Відповідно до п. 4.7. Договору постачальник на протязі 5-ти днів з дня отримання від споживача документів, передбачених пунктом 5.3., 5.5. цього договору, виставляє споживачу рахунки на сплату з коригуванням фактично спожитої теплової енергії. Зазначені рахунки повинні бути сплачені споживачем не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Згідно п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання сторонами зобовязань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без зарахування неустойки. Відшкодовування збитків не звільняє від виконання зобовязань за цим договором.

Постачальник несе відповідальність згідно чинного законодавства України (п. 7.2. Договору).

Відповідно до ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГКУ цей Договір набирає чинності з 1 січня 2017 року по 30 квітня 2017 року, а в частині розрахунків за спожиту теплову енергію - до їх повного здійснення (п. 10.1. Договору).

На виконання договору постачальник в січні 2017 березні 2017 поставив, а споживач прийняв теплову енергію на загальну суму 516 620,48 грн., що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт та виставленими рахунками (а.с.25-34).

За поставлену теплову енергію відповідач не розрахувався, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 516 620,48 грн.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд прийшов до висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є правовідносинами поставки, які регулюються нормами законодавства про поставку товару в тому числі параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості у сумі основного боргу 516 620,48 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 21 063,97 грн. за загальний період з 16.02.2017 по 28.04.2017, 4 211,73 грн. інфляційних за березень 2017, та 3 % річних 1 988,90 грн. за загальний період з 16.02.2017 по 28.04.2017.

У відповідності до п. 7.3.7. Договору за несвоєчасну сплату теплової енергії, передбачену п. 4.6. договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що розмір пені за період з 16.02.2017 по 28.04.2017 становить 21 484,76 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума пені заявлена позивачем 21 063,97 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Розмір 3% річних за період з 16.02.2017 по 28.04.2017 становить 1 989,31 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягають 3% річних у розмірі заявленому позивачем 1 988,90 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних втрат суперечить вищевикладеним приписам Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Зазначена позиція суду узгоджена з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах № 905/707/16 від 26.10.2016, № 905/711/16 від 22.11.2016 та № 904/6149/16 від 27.12.2016.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період березень 2017 року становлять 4 211,73 грн.

Заперечення відповідача, викладені у поясненнях, судом не приймаються на підставі викладеного вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобовязання, позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача 516 620,48 грн. - основного боргу, 21 063,97 грн. - пені, 1 988,90 грн. - 3% річних, 4 211,73 грн. - інфляційних.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального закладу Агропроекттехбуд Дніпропетровської обласної ради (49004, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56, ) на користь Дочірнього підприємства Північтепломережа Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради (49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, 7, ) 516 620,48 грн. (пятсот шістнадцять тисяч шістсот двадцять грн. 48 коп.) основного боргу, 21 063,97 грн. (двадцять одна тисяча шістдесят три грн. 97 коп.) - пені, 1 988,90 грн. (одна тисяча девятсот вісімдесят вісім грн. 90 коп.) - 3% річних, 4 211,73 грн. (чотири тисячі двісті одинадцять грн. 73 коп.) - інфляційних втрат, 8 158,27 грн. (вісім тисяч сто пятдесят вісім грн. 27 коп.) - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 05.07.2017

Суддя ОСОБА_2