ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р.Справа № 922/1705/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Інвест Сістемс", смт. Дворічна
про стягнення 20000,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 03.04.2017 року;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю № 1764 від 09.06.2017 року;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ТАС" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістемс" про стягнення грошових коштів в порядку регресу в розмірі 20000,00 грн. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 травня 2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 12 червня 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 08.06.2017 року від представника позивача надійшла довідка (вх. № 18978) з додатком про поточні рахунки.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 08.06.2017 року від представника позивача надійшло правове обґрунтування (вх. № 18977) з додатком позовних вимог.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 12.06.2017 року від відповідача надійшов відзив (вх. № 19141) з додатками на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач вказує на те, що постановою Куп`янського міськрайонного суду не встановлено, що водій ОСОБА_3 не забезпечив належний технічний стан транспортного засобу та/або керував несправним транспортним засобом та/або що такий неналежний стан транспортного засобу існував до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.06.2017 року розгляд справи було відкладено на 26.06.2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні 26.06.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.06.2017 року проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

02.01.2017 року в місті Куп`янськ Харківської області сталася дорожньо - транспортна пригода, за участю транспортного засобу TATA LPT 613, д/н НОМЕР_1, що належить відповідачу - ТОВ "Глобал Інвест Сістемс" під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Майнові інтереси власника автомобіля НОМЕР_3 були застраховані ПрАТ "Страхова група "ТАС" (позивач) згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4507906 від 03.08.2016 року, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Вищезазначена дорожньо - транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_3, що підтверджується Постановою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24.01.2017 року по справі № 628/56/17, якою визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 21).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Характер та обсяг отриманих збитків в результаті ДТП підтверджується звітом № 88 по визначенню вартості відновлювального ремонту від 24.04.2017 року, складеного ФОП ОСОБА_5, розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля ВАЗ 211440, державний номер АХ 1944ЕК, становить: 21550,94 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання умов договору страхування, заяви про страхове відшкодування та страхового акту № 2392Р/42/17 від 21.01.2017 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі: 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3998 від 02.02.2017 року (а.с. 41).

21.02.2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача регресну вимогу на суму 20000,00 грн., яку було отримано 22.02.2017 року, що підтверджується витягом з офіційного сайту "Укрпошта".

Проте, як зазначає позивач, на даний час відповідачем вказана вище вимога не виконана.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до відповідача з метою здійснення виплати в порядку регресу в розмірі 20000,00 грн. в порядку ст. 1191 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що постановою Куп`янського міськрайонного суду не встановлено, що водій ОСОБА_3 не забезпечив належний технічний стан транспортного засобу та/або керував несправним транспортним засобом та/або що такий неналежний стан транспортного засобу існував до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.

Проте суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на те, що згідно пп. г. пп. ст. 38.1.1 п. 38 ст. 38 ЗУ "Про обов`язкове стархування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року № 1961-ІV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода, визначена в установленому порядку, є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил Дорожнього Руху України.

Крім того, статтею 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що справи про ДТП розглядаються судом, а отже, вину у заподіянні шкоди може встановити тільки суд.

Таким чином, постанова Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24.01.2017 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення в порядку ст. 124 КУпАП є належним доказом для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що заперечення відповідача є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. ст. 3-5 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За приписами п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України по справі № 2808цс15 від 20.01.2016 року.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне зазначено і в ст. 27 Закону України "Про страхування", згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи із цього, відповідальною особою в розумінні ст. 27 ЗУ Про страхування та ст. 993 Цивільного Кодексу України, в силу положень ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є саме Відповідач.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено наявність передбачених Законом умов для стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 20000,00 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

На підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 993, 1188 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Інвест Сістем" (62702, Харківська область, смт. Дворічна, вул. 1 Кінна, буд. 38, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65, р/р 265061819 в АТ "ОСОБА_6 Аваль", МФО 380805, ) 20000,00 грн. страхового відшкодування та 1600,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_7

922/1705/17