ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

05.07.2017 Справа №905/1964/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

розглянувши матеріали скарги: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м.Селидове

про визнання протиправною та скасування постанови; зобовязання вчинити певні дії

у справі за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" м. Селидове Донецька область

про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 21865,00грн.

За участю представників сторін:

від позивача (скаржника): ОСОБА_2- за довіреністю;

від боржника: не з'явився;

від ВДВС: не з'явився.

06.06.2017 на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро на дії Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідно до якої скаржник просить визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу від 17.05.2017 №52386824; зобовязати заступника начальника відділу ОСОБА_3 поновити вказане виконавче провадження.

В обґрунтування заяви залізниця посилається на те, що підставою повернення виконавчого документа, як зазначено у оскаржуваній постанові від 17.05.2017, була та обставина, що виконавчою службою не було виявлене рухоме та нерухоме майно, яке знаходиться у власності боржника, а також відсутність грошових коштів на його рахунках, що не відповідає дійсності, оскільки боржник відповідно до ЄДРПОУ не перебуває в процесі припинення, має діючий з Донецькою залізницею договір, займається перевезенням вантажів, має рахунки в ТехПД Донецької залізниці (на рахунках в ТехПД на 29.05.2017 знаходяться кошти 758,42 грн. та 14000,00грн.), тобто веде господарську діяльність, що не виключає можливості Селидівському ВДВС у відкритому виконавчому провадженні виявити розрахункові рахунки в установах банку, через які боржник веде господарську діяльність. На думку залізниці, дії виконавця є незаконними, оскільки останнім не були вжиті всі, передбачені Законом України Про виконавче провадження, заходи щодо виконання судового рішення.

Ухвалою від 06.06.2017 у справі №905/1964/16 скаргу було призначено до розгляду.

В судових засіданнях представник позивача наполягав на задоволенні скарги.

Представники відповідача (боржника) та Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судові засідання не зявились, хоча про час та місце судових засідань були повідомлені належним чином.

19.06.2017 та 05.07.2017 електронною поштою суду від Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшли заперечення на скаргу №52386824 від 19.06.2016, в яких виконавча служба зазначила, що державним виконавцем були вжиті всі заходи, передбачені Законом України Про виконавче провадження. Крім того, виконавча служба просить розглядати скаргу без участі його представника, суд задовольняє означене клопотання.

Також, до матеріалів справи надані матеріали виконавчого провадження ВП №52386824.

Розгляд скарги відкладався на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали скарги та надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.08.2016 по справі №905/1964/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" м.Селидове Донецька область про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 21865,00 грн. задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" (85400, Донецька область, м.Селидове, вул. Миру, 34, ідентифікаційний код 30962337) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" суму штрафу у розмірі 4373,00 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 1378,00 грн.

01.09.2016 року господарським судом виданий наказ про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 15.08.2016 у справі №905/1964/16.

28.09.2016 Селидівським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на примусове виконання наказу господарського суду Донецької області від 01.09.2016 по справі №905/1964/16 за заявою позивача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52386824 про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Енергоімпекс на користь регіональної філії "Придніпровська залізниця" штрафу у розмірі 4373,00 грн. та судового збору у розмірі 1378,00грн., якою постановлено боржнику добровільно виконати наказ до 05.10.2016.

04.10.2016 Селидівським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, в якій постановлено виконавче провадження №52386824 приєднати до зведеного виконавчого провадження №48731113.

17.05.2017 Селидівським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з посиланням на п.2 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, якою встановлено наступне:

- згідно відповіді ТСЦ №144 м. Красноармійськ, рухомого майна на праві власності не виявлено;

- згідно відповіді з Держгеокадастру в м. Селидовому, земельної ділянки на праві власності немає;

- згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, нерухомого майна на території м. Селидове на праві власності не має;

- арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника накладений, боржник має розрахункові рахунки, які арештовані, гроші на рахунках відсутні.

На час розгляду скарги, рішення господарського суду Донецької області не виконане, доказів зворотного суду не надано.

Стягувач, Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро звернувся до суду зі скаргою на дії Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м.Селидове посилаючись на те, що відділом ДВС не здійснено в повній мірі заходів на виявлення рухомого майна боржника.

Дослідивши матеріали скарги і матеріали виконавчого провадження в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 набрав чинності 05.10.2016.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999, крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

У відповідності до частин 6,7 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як вбачається з поданої скарги, скаржником оскаржуються дії та бездіяльність Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за період з 28.09.2016 по 17.05.2017, отже у період дії як Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 так і Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016.

Відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 та від 02.06.2016 основними стадіями виконавчого провадження є: 1) відкриття виконавчого провадження; 2) підготовка до примусового виконання; 3) вжиття заходів примусового виконання рішення; 4) закінчення виконавчого провадження.

Відкриття виконавчого провадження це стадія, яка полягає у діях державного виконавця, що спрямовані на визначення підстав для відкриття виконавчого провадження.

Підготовка до примусового виконання - це дії державного виконавця, спрямовані на встановлення місця знаходження (проживання) боржника, наявності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів в установах банків, пропозиції виконати рішення добровільно, створення умов для подальшого виконання виконавчого документу. Мета цієї стадії - створити належні умови для своєчасного й ефективного виконання документів, що надійшли до державного виконавця, а також забезпечити умови для добровільного виконання рішення боржником.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням.

Закінчення виконавчого провадження - це дія державного виконавця, що полягає у завершенні проведення виконавчих дій у певному виконавчому провадженні, за певним виконавчим документом.

Отже, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Аналогічна норма міститься в п. 5 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016.

Згідно з ст. 5 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом

У відповідності до ст. 18 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно ст. 11 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.10 Закону України Про виконавче провадження (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом;

Згідно п.6 ч.3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

У відповідно до ст.48 Закону України Про виконавче провадження (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Частиною 1 ст.52 Закону України Про виконавче провадження (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) передбачено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобовязані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Відповідно до ч.5 ст.52 Закону України Про виконавче провадження (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження (в редакції Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини, оцінивши надані сторонами докази і їх сукупності та взаємозвязку, виходячи із основних загально-правових засад справедливості, законності, рівності субєктів, притаманних господарському праву, суд вважає, що органом державної виконавчої служби не було вжито всіх необхідних та можливих заходів для належного примусового виконання рішення господарського суду Донецької області, а саме не надано доказів перевірки майнового стану боржника та отримання інформації про наявні у боржника рахунки в порядку та строки, передбачені законодавством, направлення запитів до відповідних органів щодо наявності зареєстрованих цінних паперів, катерів, яхт, повітряних суден, сільськогосподарської техніки та технологічного обладнання, іншого рухомого майна, корпоративних прав, майнових прав інтелектуальної власності, об'єктів інтелектуальної, творчої діяльності, іншого майна (майнових прав) належних на праві власності відповідачу, а тому оскаржувана заявником постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу від 17.05.2017 є передчасною.

При цьому висновок щодо безрезультатності та/або неможливості розшуку майна чи встановлення/з'ясування певних обставин буде обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізувавши надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Аналогічної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України у Постанові у справі №14/492 від 04.02.2015 та у Постанові у справі №9/38-10 від 21.10.2014.

Відповідно до положень п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобовязує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи приписи ГПК України, пункту 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, у суду відсутні повноваження скасовувати рішення органів Державної виконавчої служби. Натомість встановивши обґрунтованість доводів заявника, суд може визнати постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною. Як зазначено в інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-08/369 від 29.06.2010 Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України, вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання її недійсною.

За таких обставин, суд приходить до висновку про визнання недійсною постанови заступника начальника Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу від 17.05.2017 №52386824.

Щодо вимог про зобовязати заступника начальника відділу ОСОБА_3 поновити вказане виконавче провадження суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 41 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що встановлено обовязок саме державного виконавця здійснити дії направлені на відновлення виконавчого провадження у разі визнання недійсною відповідної постанови судом у певний строк.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що суду не надано доказів безпідставного ухилення державного виконавця від вчинення запитуваних дій, а також відсутність їх конкретизації, беручи до уваги, що відновлення виконавчого провадження у даному випадку, як і здійснення виконавчих дій, є передбаченим законом наслідком визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві недійсною, вимоги скаржника щодо зобов'язання заступника начальника відділу ОСОБА_3 поновити вказане виконавче провадження є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись статями 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро до Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м.Селидове про визнання протиправною та скасування постанови; зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати недійсною постанову заступника начальника Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу від 17.05.2017 №52386824.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала господарського суду набирає чинності в день її винесення судом.

Ухвалу може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду у порядку, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України через господарський суд Донецької області.

Суддя Г.Є. Курило