ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2017 р. Справа № 914/150/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 06.04.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/1796/17 від 18.04.2017)

на рішення господарського суду Львівської області від 20.03.2017

у справі № 914/150/17 (суддя Запотічняк О.Д.)

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙПІЄ-Л", м.Львів,

про: стягнення 65 000 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність від 19.11.2015), ОСОБА_4 представник (договір про надання правової допомоги № 874 від 28.12.2015);

від відповідача: Буньо А.П. представник (довіреність №06/05 від 16.01.2017).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 20.03.2017 у справі № 914/150/17 (суддя Запотічняк О.Д.) в позові відмолено.

Позивач, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 20.03.2017 у справі № 914/150/17, апеляційну скаргу задоволити та прийняти нове рішення, яким стягнути з Відповідача 65 000 грн. неодержаного доходу.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було взято до уваги наступне:

- Відповідач в односторонньому порядку в порушення вимог ст.ст. 188, 291 ГК України, незважаючи на умови договору іменного безстрокового гарантійного сертифікату № 0927 від 2014 зламав замки, заволодів приміщенням та особистим цінним майном та виніс його у невідомому напрямку, а 20.11.2015 приміщення, за користування яким було сплачено збільшену орендну плату, передано в користування іншій особі-підприємцю;

- Відповідач не навів жодної підстави необхідності проведення реконструкції зі знесенням магазину, техніко-економічного обґрунтування для цього не надав;

- інших форм звітності про доходи для ФОП 2гр. законом не передбачено;

- в результаті протиправної поведінки Відповідача Позивачем було втрачено можливість займатися підприємницькою діяльністю, завдано збитки у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди), у зв'язку з чим Позивач для забезпечення фізичного існування 15.12.2015 уклав договір оренди приміщення з ОВ «Замок».

У поданому суду відзиві на апеляційну скаргу від 17.05.2017 Відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, з підстав правомірності та обґрунтованості судового рішення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.04.2017 прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 06.04.2017 (вх. № апеляційного суду 01-05/1796/17 від 18.04.2017)

на рішення господарського суду Львівської області від 20.03.2017 у справі № 914/150/17 до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 17.05.2017.

У судовому засіданні від 17.05.2017 було оголошено перерву за згодою представників сторін до 24.05.2017.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено на 29.06.2017.

Хід судових засідань фіксувався за допомогою технічних засобів.

Представники Сторін у судовому засіданні 29.06.2017 підтримали свої доводи та заперечення, викладені відповідно в апеляційній скарзі у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 29.06.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2015 між ТОВ "АЙПІЄ-Л" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого орендодавець передає а орендар приймає в строкове платне користування приміщення на території торгово-виробничого комплексу "Південний" за адресою: м.Львів, вул Щирецька, 36 Торговий центр "Калина", строком з 01.11.2015 до 31.10.2016.

Приміщення було передано Позивачу в користування відповідно до Акту приймання-передачі від 01.11.2015 (а.с. 15).

Листом від 14.11.2015 № 06/641 (а.с.89) Відповідач звернувся до Позивача з письмовою вимогою звільнити приміщення № НОМЕР_1 ТЦ "Калина" до 20-00 год 14.11.2015, та повідомив, що відповідно до положень п. 8.2.5, п. 8.2.7, п. 8.3 та 8.4 договору відносини щодо оренди приміщення за адресою: м.Львів, вулиця Щирецька, 36, № НОМЕР_1 ТЦ "Калина" слід вважати розірваними з 14.11.2015.

Підставою для розірвання договору оренди Відповідач визначив те, що Позивач в день проведення акції "Щаслива п'ятниця", суть якої полягала у наданні знижок на весь товар у розмірі 20-50% з 10-00 год. до 22-00 год. 13.11.2015, збільшив ціни на товар на 20-50%, який реалізується у магазині, знівелювавши у такий спосіб надання знижки, чим порушив умови акції та ввів в оману потенційних покупців, що суперечить умовам договору оренди, завдає значної шкоди репутації та іміджу ТВК "Південний". Також Відповідач зазначив про необхідність проведення реконструкції об'єкту оренди.

Надалі, 14.12.2015 Позивач звернувся до Відповідача із заявою про повернення залишку сплачених ним коштів за оренду магазину № НОМЕР_1 в ТЦ "Калина" у зв'язку із одностороннім достроковим розірванням договору оренди. (а.с. 55), які відповідно до платіжного доручення від 12.02.2013 № 260 були повернені Позивачу в розмірі 3179 грн. згідно поданої ним заяви.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що розірвання Відповідачем в односторонньому порядку договору оренди було незаконним і такі дії відповідача завдали позивачу збитків у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) в сумі 65 000 грн., що відповідає середньомісячному доходу позивача від підприємницької діяльності за 2015 рік, який він регулярно отримував і який мав бути ним отриманий в разі належного виконання відповідачем свої обов'язків.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним:

У відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як встановлено судом, листом від 14.11.2015 за вих. № 06/641 Відповідач звернувся до Позивача з письмовою вимогою звільнити приміщення № НОМЕР_1 /240 ТЦ "Калина" у зв'язку з необхідністю проведення реконструкції об'єкту оренди, та повідомив Позивача, що, зокрема, відповідно до положень п. 8.3 та 8.4 договору відносини щодо оренди приміщення за адресою: м. Львів, вулиця Щирецька, 36, № НОМЕР_1 ТЦ "Калина" слід вважати розірваними з 14.11.2015.

Умовами договору встановлено, що орендодавець залишає за собою право на односторонню відмову від договору оренди у випадку необхідності проведення реконструкції об'єкту оренди (п. 8.3 договору).

Пунктом 8.4 договору визначено, що у випадку відмови орендодавця від договору з підстави, що передбачена п. 8.3, договір оренди вважається розірваним, а зобов'язання за ним припиненими з моменту отримання орендарем повідомлення орендодавця.

Нормами ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (постанова Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-237цс16).

У відповідності до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Приписами ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що до збитків відносяться: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Отже, Позивач повинен довести протиправність дій відповідачів, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Також, важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12).

При цьому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Оскільки предметом спору є стягнення шкоди у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки Відповідача, то Позивачу необхідно було довести склад цивільного правопорушення, його підстави та розмір неодержаних доходів.

У відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даному випадку, сторони 01.11.215 уклали договір оренди нежитлового приміщення, в якому врегулювали питання надання в оренду приміщення на території торгово-виробничого комплексу "Південний" за адресою: м. Львів, вул Щирецька, 36, торговий центр "Калина" № НОМЕР_1, загальною площею 36,43 кв.м, порядок його використання та звільнення.

На час розгляду справи, договір дійсний, в судовому порядку не оскаржувався.

В розділі 8 договору сторони погодили умови його припинення.

Умовами договору встановлено, що орендодавець залишає за собою право на односторонню відмову від договору оренди у випадку необхідності проведення реконструкції об'єкту оренди (п. 8.3 договору).

Пунктом 8.4 договору визначено, що у випадку відмови орендодавця від договору з підстави, що передбачена п. 8.3, договір оренди вважається розірваним, а зобов'язання за ним припиненими з моменту отримання орендарем повідомлення орендодавця.

У відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як встановлено судом, листом від 14.11.2015 № 06/641 Відповідач звернувся до Позивача з письмовою вимогою звільнити приміщення № НОМЕР_1 /240 ТЦ "Калина" у зв'язку з необхідністю проведення реконструкції об'єкту оренди, та повідомив позивача, що зокрема відповідно до положень п. 8.3 та 8.4 відносини щодо оренди приміщення за адресою: м. Львів, вулиця Щирецька, 36, № НОМЕР_1 ТЦ "Калина" слід вважати розірваними з 14.11.2015.

Здійснюючи розрахунок суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) за період з 15.11.2015 до 15.12.2015 на суму 65 000 грн., Позивач виходив з того, що за попередній 2015 рік його сукупний дохід від підприємницької діяльності склав 780 000 грн., а відтак середньомісячний дохід становив 780 000 / 12 = 65 000 грн. При цьому, Позивач покликається на податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця від 01.02.2016.

Щодо тверджень Позивача про те, що реконструкція орендованих ним приміщень в ТЦ "Калина" була проведена тільки через 5 місяців після виселення Позивача, а весь цей час приміщеннями користувались інші підприємці, судова колегія зазначає, що ці посилання не впливають на доведеність наявності у діях Відповідача складу цивільного правопорушення, яке призвело до настання збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 65 000 грн.

Окрім цього, судова колегія зазначає, що податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця від 01.02.2016 є формою податкової звітності та не містить відомостей щодо обсягу доходу за вказаний податковий період, господарської діяльності Позивача у нежитловому приміщенні №239 ТЦ "Калина", що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Щирецька, 36, ТВК "Південний" до припинення договірних відносин та не може підтверджувати того факту, що Позивач одержав би реальний дохід в розмірі 65 000 грн. за період з 15.11.2015 до 15.12.2015.

Суд звертає увагу на те, що виходячи з наданих позивачем податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця за 2015 та 2016 роки, в 2016 році дохід позивача становив 485 000 грн., що є значно меншим за 2015 рік.

Місцевий господарський суд, встановивши недоведеність належними та допустимими доказами Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 наявності в останнього збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 65 000 грн., відсутність протиправної поведінки відповідача та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяними збитками, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у заявленому позові.

Стосовно заперечень Позивача про непроведення Відповідачем реконструкції об'єкта оренди після отримання ним листа від 14.11.2015 № 06/641 , судова колегія зазначає, що ухвалою господарського суду Львівської області від 18.04.2016 у справі № 914/368/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙПІЄ-Л", м. Львів про усунення перешкод в користування майно, провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України було припинено у зв'язку з відсутністю предмета спору, так як спірне нежитлове приміщення № НОМЕР_1 в торговому центрі "Калина" на території торгово-виробничого комплексу "Південний" за адресою: м.Львів, вул Щирецька, 36, загальною площею 36,43 кв.м під час розгляду справи було демонтовано Відповідачем. Дана ухвала суду набрала законної сили та не була оскаржена в апеляційному порядку.

У відповідності до вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, Апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 ГПК України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 20.03.2017 залишити без змін у справі № 914/150/17, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 06.04.2017 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 03.07.2017.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Суддя В.М. Гриців

Суддя Г.Т. Кордюк