КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. Справа№ 910/2992/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Отрошенко О.м. - представник

від відповідача-1: не з"явився

від відпвоідача-2: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ-ГРУП"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 04.05.2017р.

у справі № 910/2992/17 ( суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ-ГРУП"

до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про зобов'язання не чинити перешкоди та визнання права

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.05.2017р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ-ГРУП" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2017р., прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів : головуючий суддя Тищенко А.І., судді Отрюх Б.В., Майданевич А.Г.

Позивач у своїй апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права України.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на наступне:

1. Суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про забезпечення позову, проігнорувавши реальну загрозу демонтажу належних позивачу рекламних засобів.

2. Судом першої інстанції було порушено право позивача на звернення до суду у відповідності до ч. 1 ст. 1 ГПК України, ст. 2 ГПК України, ст. 15 ЦК України та ст. 16 ЦК України.

Крім того, на думку апелянта, порушено його право на захист інтересу у вигляді «зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні господарської діяльності».

3. Місцевий господарський суд залишив поза увагою, що у зв'язку з тим, що дозвільний орган не видав документів дозвільного характеру у встановлений законом строк, то цей документ мав бути виданий безоплатно на необмежений строк. Тобто, у випадку бездіяльності дозвільного органу, суб'єкт господарювання може застосовувати принцип мовчазної згоди.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та надавши їм юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

1.Обставини справи.

ТОВ «Прайм-Груп» розміщує рекламу в м.Києві на рекламних конструкціях за адресами: м.Київ, бульвар Лесі Українки, 17; м.Київ, бульвар Лесі Українки, 9; м.Київ, проспект Перемоги, 1; м.Київ, вул.Хрещатик, 18/2; м.Київ, вул.Червоноармійська, 9/2; м.Київ, вул.Хрещатик, 40/1; м.Київ, бульвар Дружби народів; м.Київ, бульвар Лесі Українки, 7Б; м.Київ, Майдан Незалежності, 2; м.Київ, бульвар Лесі Українки (бульварна частина).

В зв'язку із закінченням строку дії дозволів на розміщення реклами в м.Києві на рекламних конструкціях за зазначеними адресами, позивачем у період з 25.07.2012 року по 18.02.2014 року до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подані заяви про продовження строку дії дозволів на розміщення реклами в м.Києві на рекламних конструкціях.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №922 від 26.09.2016 року відмовлено позивачу у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Предметом розгляду даної справи є вимоги позивача про зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу у вчиненні ним господарської діяльності.

2. Висновки суду першої інстанції.

2.1 щодо вимоги не чинити перешкоди у користуванні майном

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у користування майном, в зв'язку з невірним обранням позивачем способу захисту.

2.2 щодо визнання права

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем права на розміщення реклами у місті Києві на необмежений строк на підставі принципу мовчазної згоди, виходячи з того, що доказів того, що позивачу були продовжені дозволи на розміщення реклами в м.Києві на рекламних конструкціях у строки, встановлені законом, матеріали справи не містять.

Натомість, судом встановлено, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №922 від 26.09.2016 року відмовлено позивачу у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

3. Висновки суду за результатами розгляду справи в апеляційному провадженні.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

3.1 щодо вимоги не чинити перешкоди у користуванні майном

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За змістом ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При цьому серед способів захисту передбачено можливість припинення дії, яка порушує право, проте позивач не конкретизував яку саме дію слід припинити вчиняти відповідачам та яким чином такі дії порушують права позивача, в той час як серед способів захисту не передбачено такого захисту як не чинити перешкоди позивачу у вчиненні ним господарської діяльності. Натомість, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №922 від 26.09.2016 року, на яке посилається позивач як на підставу того, що відповідачами вчиняються дії щодо вчинення перешкод у господарській діяльності позивача, у судовому порядку не скасовано та незаконним не визнано.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Тобто, метою застосування судом певного способу захисту прав та законних інтересів осіб є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Отже, останнє направлене на настання певних юридичних наслідків. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у листі від 01.04.2014 року "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

В даному випадку застосування такого способу захисту, як не чинити перешкоди у здійсненні господарської діяльності позивача, не призведе до реального захисту порушених прав позивача.

Частиною 3 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів не чинити перешкоди у користування майном, в зв'язку з невірним обранням позивачем способу захисту та відсутністю порушеного права.

2.2 щодо визнання права

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1.3. Порядку розміщення реклами в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 37/6253 (далі - правила) дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу реклами на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який дає право на розміщення зовнішньої реклами. Зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до п.2.1.4., 2.1.6. Правил дозвільний орган реєструє та розглядає заяви розповсюджувачів реклами щодо надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу, скасування та продовження строку його дії; здійснює підготовку та подає в установленому порядку проекти розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання дозволу, відмову у його наданні, продовження строку дії дозволу, відмову у його продовженні або скасування дозволу.

Відповідно до п.п.4.1., 4.2. Правил видача дозволів заявникам здійснюється у міському дозвільному центрі державним адміністратором за принципом організаційної єдності. Для одержання дозволу заявник або уповноважена ним особа подає державному адміністратору заяву за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2005 N 1176 "Про затвердження форми заяви на одержання суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою документів дозвільного характеру" (із змінами і доповненнями). Заява та документи, що додаються до неї, подаються особисто заявником (керівником юридичної особи, фізичною особою - підприємцем) або уповноваженою ним особою. Заявник несе відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у заяві та документах, що додаються до неї. Заява та документи, що додаються до неї, приймаються державним адміністратором за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату та номер їх реєстрації державним адміністратором. Усі заяви щодо видачі дозволу підлягають обов'язковій реєстрації державним адміністратором. За наявності всіх документів, передбачених пунктом 4.1 цього розділу, державний адміністратор проводить реєстрацію заяви у журналі обліку/реєстрації заяв та документів, необхідних для видачі документа дозвільного характеру, який подає суб'єкт господарювання або уповноважена ним особа державному адміністратору (журнал обліку державного адміністратора), та передає заяву з документами до дозвільного органу не пізніше наступного робочого дня.

Згідно з п. 4.3, 4.4. Правил за наявності всіх документів, передбачених пунктом 4.1 цього розділу, заява протягом трьох робочих днів реєструється дозвільним органом у журналі реєстрації заяв та дозволів на розміщення зовнішньої реклами (журнал реєстрації), який ведеться за формою згідно з додатком 2 до Типових правил. Дозвільний орган протягом п'яти робочих днів з дати реєстрації заяви перевіряє місце розташування РЗ, зазначене у заяві, на предмет наявності на це місце пріоритету іншого заявника або надання на заявлене місце зареєстрованого в установленому порядку дозволу, а також дотримання вимог пунктів 13.2, 13.4 та 13.7 цього Порядку. Після перевірки місця керівник дозвільного органу приймає рішення про встановлення за заявником пріоритету на заявлене місце або про відмову у встановленні пріоритету.

Відповідно до ч.2 п.3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003, № 2067 зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності"

Згідно ст.4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України. Строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом. Документи дозвільного характеру видаються безоплатно, на необмежений строк, якщо інше не встановлено законом.

Представницький орган місцевого самоврядування розглядає та приймає на пленарних засіданнях рішення щодо видачі, переоформлення, анулювання або відмови у видачі документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності протягом місяця з дня одержання від суб'єкта господарювання відповідної заяви.

Згідно з п.6 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" у разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано документ дозвільного характеру або не прийнято рішення про відмову у його видачі, через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Відмітка в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про дату прийняття заяви є підтвердженням подання заяви та документів державному адміністратору або дозвільному органу.

Позивачем у період з 25.07.2012 року по 18.02.2014 року до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подані заяви про продовження строку дії дозволів на розміщення реклами в м.Києві на рекламних конструкціях.

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

До повноважень робочого органу належать, зокрема: розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії; підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні; видача дозволу на підставі рішення виконавчого органу ради.

Доказів того, що позивачу були продовжені дозволи на розміщення реклами в м.Києві на рекламних конструкціях у строки, встановлені законом, матеріали справи не містять.

Як встановлено судом, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №922 від 26.09.2016 року відмовлено позивачу у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Посилання позивача на застосування принципу мовчазної згоди є безпідставним, оскільки ні Закон України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", ні договір на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів), що перебуває (-ють) у територіальної громади м.Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження якими здвйснюють органи місцевого самоврядування м.Києва, не передбачають автоматичної пролонгації дії договору на необмежений строк. Відповідно до закону суб'єкт господарювання лише набуває набуває права провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності.

Згідно ст.1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Принцип мовчазної згоди передбачено чинним законодавством, а саме п.6 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", додаткове його встановлення у судовому порядку не передбачено, оскільки за наявності передбачених законом підстав суб'єкт господарювання набуває права провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності на підставі закону.

Отже юридичний факт, який полягає у бездіяльності дозвільного органу, стає передумовою для виникнення правовідносин, у яких суб'єкт господарювання може застосувати принцип мовчазної згоди, при цьому застосування принципу мовчазної згоди здійснюється на підставі закону.

Суд звертає увагу на те, що час розгляду даної справи в господарському суді розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №922 від 26.09.2016 року, яким відмовлено у позивачу у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, не скасовано та є чинним, предметом розгляду даної справи не є оскарження даного розпорядження, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

В той же час, відповідно до п.8.3.1. дострокове припинення дії договору, укладеного між сторонами спору, за ініціативою робочого органу можливе внаслідок відмови у наданні дозволу (продовження строку його дії).

Суд не заперечує правомірного використання позивачем місць для розміщення рекламних засобів до вступу в силу розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №922 від 26.09.2016 року, але не погоджується із доводами апелянта про автоматичну пролонгацію договору на необмежений строк.

За таких обставин справи, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, фактичні обставини справи судом першої інстанції встановлені повно та об'єктивно, доказам по справі надана належна юридична оцінка, відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення Господарського суду міста Києва немає.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.-

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ-ГРУП" на рішення Господарського суду м. Києва від 04.05.2017р. у справі № 910/2992/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 04.05.2017р. у справі № 910/2992/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2992/17 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.Г. Майданевич

Б.В. Отрюх