ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017 справа № 905/2646/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1», м.Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від15.11.2016р. (повний текст підписано 21.11.2016р.)
у справі№ 905/2646/16 (суддя О.М. Шилова)
за позовомПриватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1», м.Маріуполь Донецької області
доДержавного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк
простягнення 31466,99грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1», м.Маріуполь Донецької області, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк про стягнення суми збитків, які виникли у звязку із незбереженням вантажу, в розмірі 31466,99грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.11.2016р. (повний текст підписано 21.11.2016р.) у справі №905/2646/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Рішення суду мотивоване тим, що порушення саме відповідачем суб'єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, не доведене позивачем, оскільки спірне перевезення відбулось після утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця як юридичної особи та на підконтрольній українській владі території на станціях регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, яке і є фактичним перевізником у спірних правовідносинах.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Підставою для скасування рішення господарського суду Донецької області апелянт зазначає помилковість висновку суду щодо недоведеності позивачем порушення субєктивного матеріального права з боку відповідача та щодо обрання позивачем неналежного відповідача. На думку скаржника, суд першої інстанції в порушення вимог ст.65 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при підготовці справи до розгляду не вирішив питання про залучення до участі у справі іншого відповідача (Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця) та про виключення чи заміну неналежного відповідача (Державного підприємства Донецька залізниця), тобто не здійснив заміну первісного відповідача його правонаступником. За твердженнями апелянта, заміна первісного учасника справи його правонаступником є обовязком суду, який розглядає відповідну справу.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 22.05.2017р. (головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Скакун О.А.) було прийнято до провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 та призначено розгляд справи на 04.07.2017р.

У звязку зі звільненням у відставку судді Скакуна О.А., який входить до складу судової колегії, на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Чернота Л.Ф.

Представники сторін у судове засідання 04.07.2017р. не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористалися, відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав. Про час та місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що позиція позивача зазначена безпосередньо в апеляційній скарзі, сторони не зявилися в судове засідання без зазначення поважних причин, належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання підтверджене матеріалами справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

01.02.2016р. між Публічним акціонерним товариством Авдіївський коксохімічний завод (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 (нині - Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1) (далі - покупець) укладено договір №245/108/16Сб.

За умовами пункту 1.1 договору, постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити коксову продукцію (далі ресурси) на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1, кількість, номенклатура ресурсів вказуються у специфікаціях до даного договору, які є його невідємною частиною.

Пунктом 3.1 передбачено, що постачальник зобовязується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у специфікаціях згідно з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс у редакції 2010р.

Згідно з п.3.4 договору, датою поставки вважається дата календарного штемпелю станції вантажовідправника, вказана у залізничній накладній, якщо інше не передбачено базисними умовами поставки.

Право власності на ресурси та ризик випадкового знищення або пошкодження ресурсів переходить від постачальника до покупця від дати поставки ресурсів (п.3.12).

Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2016р. за залізничною накладною №48415822 Публічним акціонерним товариством Авдіївський коксохімічний завод (вантажовідправник) зі станції відправлення Авдіївка ДОН на станцію призначення Маріуполь Сортувальний ДОН відвантажено на адресу Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 (вантажоотримувач), зокрема, у напіввагонах №53542734, №55199368, №56316441, №62403183, №60034782, №52187598, вантаж - кокс доменний (вологий). При оформленні зазначеної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу: у вагоні №53542734 нетто 40150кг; у вагоні №55199368 нетто 45150кг; у вагоні №56316441 нетто 43450кг; у вагоні №62403183 нетто 52750кг; у вагоні №60034782 нетто 41850кг; у вагоні №52187598 нетто 40050кг.

29.05.2016р. при прибутті вантажу на станцію призначення при комісійному переважуванні було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній, не відповідає фактичній масі вантажу у напіввагонах №53542734, №55199368, №56316441, №62403183, №60034782, №52187598. За результатами переважування складені комерційні акти БН 724976/449, БН 724977/450, БН 724978/451, БН 724979/452, БН 724980/453 та БН 724981/454 (далі комерційні акти), відповідно до яких виявлена недостача: у вагоні №53542734 2050кг, у вагоні №55199368 2150кг, у вагоні №56316441 2250кг, у вагоні №62403183 2600кг, у вагоні №60034782 2050кг, у вагоні №52187598 2750кг. Зазначені комерційні акти підписано належними особами відповідно до п.10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р. У названих комерційних актах зазначено, що у вагонах №53542734, №55199368, №56316441, №62403183, №60034782, №52187598 наявні поглиблення, маркування порушене; вагони прибули в технічному відношенні справні.

Незбереження вантажу стало підставою звернення Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» з позовом до суду про стягнення з Державного підприємства «Донецька залізниця» завданих збитків у розмірі 31466,99грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитки визначаються, як втрата, якої особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно зі ст.224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками, зокрема, розуміються втрата або пошкодження майна у разі неналежного виконання зобовязання або не додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За умовами ч.1 ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Частиною 1 ст.623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Стягнення збитків є заходом цивільної відповідальності. Необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є: протиправність поведінки особи; збитки, як результат протиправної поведінки; причинний звязок між протиправною поведінкою і завданими збитками; вина особи, що заподіяла збитки. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Предметом розгляду справи є вимога Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1» стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» завдані збитки, які виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні, у сумі 31466,99грн.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 зазначеного Закону передбачено, що перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст.110 Статуту залізниць України (далі Статут), залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За незбереження (втрату, нестачу,псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ст.113 Статуту залізниць України).

За приписами ст.924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Статтею 111 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст.920 ЦК України, у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) .

Приписами статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Як вбачається з матеріалів справи, комерційні акти БН 724976/449, БН 724977/450, БН 724978/451, БН 724979/452, БН 724980/453 та БН 724981/454 від 29.05.2016р. свідчать про нестачу вантажу у напіввагонах №53542734, №55199368, №56316441, №62403183, №60034782, №52187598.

Разом з тим, як вбачається з додатків до апеляційної скарги та не спростовується позивачем, спірне перевезення за залізничною накладною №48415822 від 24.05.2016р. здійснене на підставі договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги, який відповідно до п.7.4 укладено строком до 31.12.2016р.

З огляду на приписи ст.101 ГПК України, враховуючи обґрунтованість апелянтом неможливості надання договору до суду першої інстанції (з огляду на отримання ухвали господарського суду Донецької області з вимогами надання відповідних документів у день судового засідання), судова колегія долучила до матеріалів справи та приймає до уваги зазначений договір.

Згідно з преамбулою договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р., його укладено між Публічним акціонерним товариством Українська залізниця в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (далі виконавець) та Публічним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 (нині - Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 (далі - вантажовласник).

За умовами пункту 1.1 договору, його предметом є надання виконавцем вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (п.7.1 договору), до яких, у тому числі, віднесено станцію Маріуполь-Сортувальний.

Крім того, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, зі штемпелів у графах 51 Календарний штемпель прибуття вантажу та 52 Календарний штемпель видачі вантажу залізничної накладної №48415822 вбачається, що послуги з перевезення та видачі вантажу надавались саме Публічним акціонерним товариством Українська залізниця.

Спірне перевезення здійснювалося після утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця як юридичної особи (державна реєстрація проведена 21.10.2015р.) та на підконтрольній українській владі території на станціях регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця.

На вимогу суду першої інстанції, доказів укладення договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги на 2016р. з Державним підприємством Донецька залізниця позивачем не надано.

Таким чином, зібрані під час розгляду справи докази свідчать про те, що перевізником вантажу за залізничною накладною №48415822, і відтак належним відповідачем у даній справі є саме Публічне акціонерне товариство Укрзалізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця, а не Державне підприємство «Донецька залізниця». Зазначений факт також підтверджений безпосередньо позивачем у своїй апеляційної скарги.

Отже, позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового звязку між діями або бездіяльністю відповідача (Державного підприємства «Донецька залізниця») та заподіяними збитками.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.65 ГПК України при підготовці справи до розгляду не вирішив питання про залучення до участі у справі іншого відповідача (Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця) та про виключення чи заміну неналежного відповідача (Державного підприємства Донецька залізниця), тобто не здійснив заміну первісного відповідача його правонаступником. За твердженнями скаржника, заміна первісного учасника справи його правонаступником є обовязком суду, який розглядає відповідну справу.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне. Згідно з пунктом 1 статті 65 ГПК України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя в необхідних випадках вирішує питання, зокрема, про залучення до участі у справі іншого відповідача та про виключення чи заміну неналежного відповідача. Втім, зазначена норма обов'язково застосовується господарським судом у сукупності з приписом частини третьої статті 24 названого Кодексу, за яким заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача. Здійснення такої заміни є правом, а не обов'язком суду. В будь-якому разі він повинен з'ясувати думку позивача з цього приводу. Якщо позивач не погоджується із заміною первісного позивача належним відповідачем, то суд у залежності від конкретних обставин справи може: 1) відповідно до частини першої статті 24 ГПК України за своєю ініціативою залучити до участі у справі іншого відповідача, який є належним; 2) розглянути справу згідно з поданим позовом. В останньому випадку позивач не позбавляється права на звернення з позовом до належного відповідача, оскільки склад сторін у відповідному спорі буде інший, ніж у попередньому (аналогічна позиція викладена у інформаційному листі Вищого господарського суду N01-08/530 від 29.09.2009р. «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України»).

А в контексті приписів ст.25 ГПК України відсутні підстави для здійснення процесуального правонаступництва з огляду на наступне. Верховним Судом України, висновки якого мають бути обовязково враховані судом, у постановах №№ 3-1586гс16, 3-1417гс16 від 08.02.2017р. №№ 3-26гс17, 3-40гс17, 3-41гс17, 3-50гс17 від 22.02.2017р. з посиланням на приписи Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування №4442-VI від 23.02.2012р., постанови Кабінету міністрів України №200 від 25.06.2014р. Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця та постанови Кабінету міністрів України №604 від 12.11.2014р. Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції зроблений правовий висновок про те, що Публічне акціонерне товариство Укрзалізниця не є наступником прав та зобовязань Державного підприємства Донецька залізниця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 15.11.2016р. (повний текст підписано 21.11.2016р.) у справі №905/2646/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1», м.Маріуполь Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 15.11.2016р. (повний текст підписано 21.11.2016р.) у справі №905/2646/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 15.11.2016р. (повний текст підписано 21.11.2016р.) у справі №905/2646/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.: 1 позивачу; 2 - відповідачу; 1 до справи; 1 ГСДО; 1 - ДАГС