ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017р. Справа № 914/715/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал, м. Львів

про стягнення 109 811,92 грн.

Cуддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Зусько І.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник.

Зміст ст.ст. 20, 22 ГПК України представникам сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства Львівобленерго до Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал про стягнення 109 911, 92 грн.

Ухвалою суду від 11.04.2017 порушено провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні на 04.05.2017.

Розгляд справи відкладався з підстав наведених у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 12.06.2017 було продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових усних поясненнях.

В судових засіданнях представник відповідача щодо позову заперечив з підстав наведених у відзиві та усних поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Приватне акціонерне товариство "Львівобленерго" (надалі позивач, найменування змінено з публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» на приватне акціонерне товариство «Львівобленерго») звернулося в господарський суд з позовом до Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал (надалі відповідач) про стягнення 109 811, 92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 14.11.2006 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено договір про постачання електроенергії № 90035 (надалі - договір). За умовами договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, з приєднаною потужністю зазначеною в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з положеннями пункту 5 додатку № 2 «Порядок розрахунків» до договору, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Пунктом 7 зазначеного додатку передбачено, що рахунки на сплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу, а тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Підставою для звернення позивача з позовом до суду стало неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати за активну електричну енергію та за перетікання реактивної електроенергії. Зокрема, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 42 380, 11 грн на підставі п. 4.2.1 договору, а також відповідно до положень ст. 625 ЦК України 11 996, 45 грн - 3% річних та 55 433, 36 грн інфляційних втрат.

Відповідач щодо позову заперечив з тих підстав, що договору між ПАТ «Львівобленерго» та ЛМКП «Львівводоканал» не існує і відповідач не надав суду такого договору за № 90035. Таким чином, правовідносини по постачанню електроенергії між позивачем та відповідачем відбуваються на підставі Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442 (надалі ПКЕЕ).

Крім того зазначає, що 01 жовтня 2013 року між сторонами у справі підписано додаткову угоду якою сторони внесли зміни до пункту 4.2.1 договору який стосується нарахування пені. Пунктом 4 даної додаткової угоди визначено: «додаткова угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами та діє до 27 травня 2014 року і є невідємною частиною до договору про постачання електричної енергії». Таким чином з 27 травня 2014 року у позивача відсутні підстави для нарахування пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи із таких мотивів.

Статтею 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» постачання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, який укладається між споживачем та постачальником електричної енергії.

Згідно із п. 5.1 ПКЕЕ, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Судом встановлено, що між ВАТ "Львівобленерго" та ЛМКП "Львівводоканал" 14.11.2006 укладений договір про постачання електричної енергії № 90035, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно цього договору. Точка продажу електричної енергії зазначена в додатку № 6 "Однолінійна схема".

Відповідно до пункту 2.2.2. договору постачальник зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього договору та додатків до нього. За умовами пункту 2.3.3 договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії у порядку, визначеному додатками № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Згідно з положеннями пункту 5 додатку № 2 «Порядок розрахунків» до договору, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Пунктом 7 зазначеного додатку передбачено, що рахунки на сплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу, а тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Умовами п. 4.2.1 договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що договір з додатками відповідачем був підписаний із протоколом розбіжностей. Даний договір (з додатками) та протокол розбіжностей до нього були підписані директором ЛМКП "Львівводоканал", підписи якого на цих документах скріплені печаткою останнього.

Судом встановлено, що в провадженні господарських судів перебувала справа № 914/457/16 за позовом Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал до публічного акціонерного товариства Львівобленерго про визнання договору про постачання електричної енергії № 90035 від 14.11.2006 укладеним за виключенням пунктів 4.2.1 договору, ч. 2 п. 6 додатку № 2, п. 8 додатку № 2, п. 10 додатку № 2 договору, а п. 4 додатку № 2 до договору укладеним в редакції ЛМКП "Львівводоканал".

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищий господарський суд України переглядаючи судові рішення у справі № 914/457/16 в постанові від 05.10.2016 зазначив, що Львівське міське комунальне підприємство Львівводоканал підписало протокол-погодження ВАТ «Львівобленерго» від 04.01.2007 без зауважень на пропозицію публічного акціонерного товариства Львівобленерго залишити п. 4.2.1 договору, ч. 2 п. 6 додатку № 2, п. 8 додатку № 2 в редакції ВАТ "Львівобленерго", а п. 4 додатку № 2 та п. 10 додатку № 2 до цього договору викласти в іншій, запропонованій у цьому протоколі, редакції, а тому доводи Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал, що підписавши протоколпогодження сторони не дійшли згоди щодо спірних пунктів договору і кожна сторона залишилася при своїй позиції, є необгрунтованими.

Крім цього, як встановлено судом, 01.10.2013 між сторонами у справі було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору де було розмежовано розмір пені, що підлягала сплаті за порушення термінів внесення платежів та планових платежів. Пунктом 1.1. додаткової угоди сторони погодили викласти пункт 4.2.1 у новій редакції: «За внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. За внесення планових платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,186 % за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунку має не перевищувати 5 операційних дня отримання рахунку.». Вказана додаткова угода набирала чинності з моменту підписання та діяла до 27.05.2014. Таким чином, після 27.05.2014 пункт 4.2.1. договору є чинним в редакції від 14.11.2006 з урахуванням протоколу погодження, яким передбачено, що за кожний день прострочення оплати за договором споживачу нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно з ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунок пені проведений позивачем вважає його таким, що проведений відповідно до пункту 4.2.1. договору, таким чином, позовна вимога про стягнення 42 380, 11 грн пені є обгрунтованою і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ зазначається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Слід також зазначити, що розраховані відповідно до статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення інфляційних нарахувань в розмір 55 433, 36 грн, що розраховані за кожен день прострочки виконання грошового зобовязання, заявлені з порушенням порядку нарахування інфляційних (період розрахунку та кількість днів існування заборгованості становлять менший строк, ніж визначено в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ), тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, суд встановив, що позивачем правомірно нараховано 11 998, 45 грн які підлягають до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал (79017, м. Львів, вул. Зелена, 64; ) на користь приватного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3; ідентифікаційний код 00131587) суму в розмірі 55 192, 21 грн, з них:

- 42 380, 11 грн - пені;

- 11 996, 45 грн - 3 % річних;

- 815, 65 грн - судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 26.06.2017 року.

Суддя Манюк П.Т.