ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 911/3501/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Грека Б.М., Могил С.К.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрагсгаз"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017
у справі№ 911/3501/16 Господарського суду Київської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрагсгаз"
доПублічного акціонерного товариства "Факел"
простягнення 535 500 грн

за участю представників сторін:

позивача: Некрасов Д.А.,

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Факел" про стягнення 535500 грн. пені.

Рішенням господарського суду Київської області від 15.02.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 у справі №911/3501/16, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 374 850 грн. пені та 8032,50 грн. судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить рішення місцевого господарського суду від 15.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 160 650 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги по стягненню пені у розмірі 160 650 грн. задовольнити повністю, в іншій частині рішення та постанову залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх судових інстанцій, 22.12.2010 р. між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" та ВАТ "Факел" було укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти № 101201225, відповідно до якого виконавець зобов'язується у 2010-2012 роках виконати роботи, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє в частині виконання робіт до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 10.1 договору).

30.10.2015 сторонами укладено додаткову угоду від 30.10.2015 №7, якою сторони внесли зміни у додаток 2 Технічне завдання (Календарний план виконання робіт), виклавши його у новій редакції. Так, згідно Календарного плану в редакції від 30.10.2015 роботи мали виконуватись в чотири етапи, при чому строк виконання робіт 3 етапу, вартістю 3100000 грн. (сформована згідно п.п. 11, 12 рахунку ціни на розробку та впровадження на виробництві дослідно-промислового зразку АГРС-5, АГРС-10 та АГРС-30) був передбачений до 21.12.2015. Строк виконання робіт 4 етапу вартістю 2100000 грн. (сформована згідно п.п. 13, 15 розрахунку ціни на розробку та впровадження на виробництві дослідно-промислового зразку АГРС-5, АГРС-10, АГРС-30) був передбачений до 31.12.2015 р. Строк оплати був визначений протягом 45 днів з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі робіт.

На виконання умов договору відповідачем було виконано для позивача роботи з порушенням погоджених сторонами строків, а саме частину робіт по 3-му етапу по АГРС-10, АГРС-30, загальна вартість яких складає 2100000,00 грн. (мали бути виконані у строк до 21.12.2015 р.), та повністю не виконано роботи по 4-му етапу (мали бути виконані у строк до 31.12.2015 р.), загальна вартість яких складає 2100000 грн.

Судами також встановлено, що рішенням господарського суду Київської області від 26.04.2016 у справі № 911/791/16 за позовом ПАТ "Укртрансгаз" до ПАТ "Факел" про зобов'язання вчинити дії та стягнення 525000 грн. позов задоволено частково і зобов'язано ПАТ "Факел" виконати умови договору про закупівлю робіт за державні кошти №101201225 від 22.12.2010 в частині виконання робіт етапу № 3 (в частині АГРС-10, АГРС-30) та етапу № 4 в обсягах, визначених Технічним завданням (додаток №1 до договору) та Календарним планом (додаток №2 до договору), присуджено до стягнення з ПАТ "Факел" на користь ПАТ "Укртрансгаз" 150000 грн. пені, 150000 грн. штрафу, 9253 грн. судового збору.

Вищезазначеним рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача пеню по 3-му етапу за період прострочення з 21.12.2015 по 19.02.2016 (вартість прострочених робіт 2100000 грн., строк виконання до 21.12.2015 ), по 4-му етапу за період прострочення з 31.12.2015 по 19.02.2016 (вартість прострочених робіт 2100000 грн., строк виконання до 31.12.2015 ).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2016 р. рішення господарського суду Київської області від 26.04.2016 у справі №911/791/16 залишено без змін.

Вищевказані обставини були встановлені рішенням господарського суду Київської області від 26.04.2016 у справі № 911/791/16 за позовом ПАТ "Укртрансгаз" до ПАТ "Факел" про зобов'язання вчинити дії та стягнення 525 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів вважає, що вищевказані обставини є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Звертаючись з даним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь пеню, передбачену договором про закупівлю робіт за державні кошти №101201225 від 22.12.2010, за порушення строків виконання робіт по 3-му з 20.02.2016 по 21.06.2016 та по 4-му етапу з 20.02.2016 по 30.06.2016 на загальну суму 258300 грн. та 277200 грн., відповідно, згідно наданого ним розрахунку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний, задовольнив частково клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки зазначивши при цьому, що роботи по 3-му етапу відповідачем виконано до звернення позивача в суд із даним позовом, а також те, що в 2014, 2015 році господарська діяльність відповідача була збитковою та те, що у відповідача наявна значна заборгованість за кредитним договором № 8/2014-К від 16.05.2014 р., укладеним з АБ "Кліринговий дім" (підтверджується довідкою № 05-03/02/3206 від 15.11.2016 р.); а також те, що заявлені до стягнення з відповідача на користь позивача штрафні санкції є надмірно великими у порівнянні із збитками позивача, вказавши про наявність всіх правових підстав для реалізації його права на зменшення розміру пені до 374 850 грн, що становить 70 % від розміру пені, заявленої позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх судових інстанцій з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У процесі розгляду справи судами встановлено, що за період дії договору та на його виконання відповідачем виконано свої зобов'язання щодо виконання робіт по 3-му етапу з простроченням строків, що підтверджується Актом № 3/3 здавання-прийняття послуг 3-го етапу від 15.07.2016 та Актом № 3/2 здавання-прийняття послуг 3-го етапу від 08.08.2016, а також станом на 15.02.2017 не виконано свій обов'язок в частині виконання робіт по 4-му етапу, що підтверджується відсутністю підписаного між сторонами акту здавання-прийняття послуг 4-го етапу за договором про закупівлю робіт за державні кошти № 101201225 від 22.12.2010.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що за порушення строків виконання робіт відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0, 1 відсотка від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується з відповідача штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Сплата пені та штрафу не звільняє відповідача від виконання робіт.

Судами встановлено, що розрахунок пені від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є вірним та становить 535 500 грн.

Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення неустойки в якому останній просив суд зменшити розмір заявленої позивачем пені до 5 000 грн, обґрунтовуючи це тим, що збитки кредитора від прострочення виконання є значно меншими, ніж заявлені до стягнення штрафні санкції, а підприємство відповідача працює із значною збитковістю.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій стосовно часткового задоволення клопотання відповідач та відповідно до зменшення розміру неустойки до 374 850 грн, що становить 70 % від розміру пені заявленої позивачем, оскільки роботи по 3-му етапу відповідачем виконано до звернення позивача в суд із даним позовом, а також те, що в 2014, 2015 році господарська діяльність відповідача була збитковою та те, що у відповідача наявна значна заборгованість за кредитним договором, а також те, що заявлені до стягнення з відповідача на користь позивача штрафні санкції є надмірно великими у порівнянні із збитками позивача .

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для зменшення розміру пені та відповідно щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017, прийнятої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрагсгаз" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 у справі № 911/3501/16 - без змін.

Головуючий Н. Нєсвєтова
Судді: Б. Грек
С. Могил