ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017р. Справа № 917/843/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алан", м. Дніпро, вул. Стартова, 26,

до Приватного підприємства "Агросільхозпродукт", Полтавська область, м. Кременчук, пр-т Свободи, 56,

про стягнення 431 281, 46 грн.

Суддя Ореховська О.О.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 01.02.2017р.

від відповідача: не з"явився

В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України та повідомив, що повне рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Алан" (далі по тексту - позивач) до Приватного підприємства "Агросільхозпродукт" (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором поставки від 27.02.2017р. № 1/27-02 в сумі 431 281,46грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати поставленого товару, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка до цього часу не погашена.

Відповідач відзив на позов не надав, явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Копія ухвали господарського суду Полтавської області від 08.06.2017р. про порушення провадження у справі направлена відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою, зазначеною у позові і яка співпадає з місцезнаходженням відповідача - Полтавська область, м. Кременчук, пр-т Свободи, 56 згідно даних в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 21-27), проте, була повернута підприємством зв'язку до господарського суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 28-31).

В абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначається, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Також, ухвала господарського суду Полтавської області від 08.06.2017 р. по даній справі розміщена в Єдиному Державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Таким чином, господарським судом вчинені всі дії, визначені вимогами процесуального законодавства з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїми правом на участь у судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у пп. 3.9.2 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює неявку в судове засідання представника відповідача, повідомленого належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, як підставу для відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними в справі матеріалами на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника відповідача, суд встановив:

27.02.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алан"(позивач у справі) та Приватним підприємством "Агросільхозпродукт" (відповідач у справі) укладено Договір поставки за № 1/27-02 (далі Договір) (а.с. 7-8), відповідно до умов якого позивач (за умовами договору - Постачальник) зобов'язався поставити відповідачу (за умовами договору - Покупець) товар: м'ясо та м'ясні продукти, а Покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно його оплатити на умовах Даного договору в асортименті, кількості та по ціні, які вказані в накладних, підписаних представниками Сторін (п.1.1. Договору).

Асортимент на конкретну поставку товару та кількість товару визначається Замовленням Покупця , які він складає на підставі асортиментного переліку Постачальника. Замовлення направляється Постачальнику телефонограмою, факсом чи особисто, на розсуд Покупця, яке передається Постачальнику не пізніше, ніж за 48 годин до строку виконання замовлення (п. 2.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна на товар встановлюється відповідно з діючим прайс -листом Постачальника та вказується в накладній на кожну партію, яка не може бути змінена з моменту прийому товару.

В п. 3.3 Договору сторони визначили, що підписання Покупцем товарної накладної свідчить про те, що Покупець згоден з ціною на товар, вказаною в товарній накладній, перевірив кількість, якість, асортимент, тару поставленої партії товару та погоджується на прийняття всього товару як належно поставленого згідного цього Договору з дотриманням строків постачання. Сторони домовились, що Покупець підписує товарну накладну лише за умови відсутності у нього претензій щодо ціни, якості, кількості, асортименту, упаковки товару, тому претензій щодо вказаних умов Договору після підписання Покупцем товарної накладної (крім випадків виявлення прихованих недоліків продукції) є безпідставними та розглядатись не будуть.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту поставки кожної партії товару. Підставою для проведення оплати є накладна.

Згідно п. 6.1. Договору даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення їх печатками і діє до 31 грудня 2017р.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 431 281,46грн. , що підтверджується видатковими накладними: від 16.03.2017р. № 390915 на суму 235 011,02грн. та від 31.03.2017р. № 386047 на суму 196 270,44грн. (а.с. 11,12), підписаними представниками обох сторін.

Всупереч взятим на себе договірним зобов'язанням відповідач належним чином розрахунок за поставлений товар не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 431 281,46грн.

Сторонами у справі підписано Акт перевірки взаєморозрахунків за період з 01.03.2017р. по 31.03.2017р. станом на 12.04.2017р. (а.с. 13), в якому зафіксована заборгованість відповідача в розмірі 431 281,46грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 12.05.2017р. за № 185/17 про погашення заборгованості в сумі 431 281,46грн. (а.с. 9), яка була направлена на адресу відповідача 18.05.2017р. (а.с. 10).

На претензію позивача відповідач належним чином не відреагував - суму заборгованості не сплатив.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вимогою щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 431 281,46грн.основного боргу згідно Договору поставки від 27.02.2017р. № 1/27-02.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України). Відповідно ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки та договору купівлі-продажу.

Частинами 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, обов'язок відповідача щодо оплати товару витікає з положень Цивільного Кодексу України, умов Договору поставки від 27.02.2017р № 1/27-02 ., а строк оплати є таким, що настав.

За ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Суд приймає до уваги, що предметом зазначеного Договору є поставка товару, за який відповідач повинен здійснити оплату у визначені строки і саме оплата отриманого товару формує зміст прав і обов'язків відповідача. Документом, який підтверджує виконання позивачем своїх договірних зобов'язань, є товарні накладні від 16.03.2017р. за № 390915 та від 31.03.2017р. за № 386047.

Підписання покупцем (відповідач у справі) зазначених товарних накладних, є підтвердженням отримання ним товару та відсутності у нього претензій до постачальника (позивач у справі), а отже є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Судом встановлено, що вказані товарні накладні підписані представниками сторін договору та засвідчені печатками, в них містяться посилання на договір.

Докази оплати товару в матеріалах справи відсутні. Факт прострочення сплати коштів за отриманий товар відповідач не спростував.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 431 281,46грн. основного боргу підтверджені належним доказами, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Агросільхозпродукт" (Полтавська область, м. Кременчук, пр-т Свободи, 56, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алан" ( м. Дніпро, вул. Стартова, 26, ) 431 281,46грн. основного боргу та 6 860,00грн. судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.06.2017 р.

Примітка: Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господасрського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя О.О. Ореховська