КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. Справа№ Б8/118-11

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

за участі представників сторін:

згідно з протоколом судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.05.2017

у справі № Б8/118-11 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Київська обл., смт. Згурівка

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.08.2011 порушено провадження у справі № Б8/118-11 про банкрутство Фізичної особи-підприємця (далі за текстом - ФОП) ОСОБА_2, та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Київської області від 06.09.2011 визнано банкрутом ФОП ОСОБА_2 та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.05.2017 задоволено клопотання ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Кіцула С.Б. від 21.04.2017 № 02-15/132 (вх. № 8561/17) про скасування арештів, накладених на майно боржника, інших обмежень щодо розпорядження майном боржника. Зокрема, пунктом 4 даної ухвали місцевого господарського суду постановлено скасувати іпотеку нерухомого майна відповідно до даних Державного реєстру іпотек: тип обтяження: іпотека; підстава обтяження: Іпотечний договір № 150/Zквіп-08, р. №1209, 04.07.2008; реєстратор: приватний нотаріус Мисан А.О.; об'єкт обтяження: інше, Торговий центр, адреса: Київська обл., Згурівський р-н, смт Згурівка, вул. Ватутіна, буд. 4, номер РВПН: 12738823; боржник: ОСОБА_2, код: НОМЕР_1; зареєстровано: 04.07.2008, реєстраційний номер: 7512745.

Задовольняючи наведене клопотання, місцевий господарський суд виходив з того, що в силу ст. 23 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі за текстом - Закон № 2343-XII ) в ред., чинній до 19.01.2013 клопотання є обгрунованим, оскільки наявність обтяжень унеможливлює виконання обов`язків ліквідатора покладених на нього Законом № 2343-XII, а саме - щодо здійснення реалізації майна банкрута в установленому порядку.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство (далі за текстом - АТ) "ДЕЛЬТА БАНК" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати пункт 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № Б8/118-11, а також в змісті апеляційної скарги АТ "ДЕЛЬТА БАНК" клопотав перед судом про відновлення пропущених строків апеляційного оскарження.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу АТ "ДЕЛЬТА БАНК" зазначає, що не погоджується з постановленою ухвалою Господарського суду Київської області в частині скасування іпотеки з огляду на те, що даний судовий акт винесений з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В підтвердження власних доводів, апелянт посилаючись на ст. 38 Закону № 2343-XII, ч. 5 ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", статті 1 та 17 Закону України "Про іпотеку", а також статтю 593 Цивільного кодексу (далі за текстом - ЦК) України - АТ "ДЕЛЬТА БАНК" наголошує, що розглядаючи питання про обгрунтованість клопотання ліквідатора банкрута про скасування іпотеки, яка в даному випадку ґрунтується на чинному договорі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спеціальний Закон № 2343-XII, а також чинне законодавство про іпотеку не наділяє господарський суд повноваженнями скасовувати іпотеку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2017 апеляційну скаргу АТ "ДЕЛЬТА БАНК" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Доманської М.Л., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 задоволено клопотання АТ "ДЕЛЬТА БАНК" про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги; відновлено АТ "ДЕЛЬТА БАНК" пропущений строк на подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу АТ "ДЕЛЬТА БАНК" на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № Б8/118-11 до провадження та призначено її розгляд на 27.06.2017 об 14 год. 40 хв.

15.06.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) Київського апеляційного господарського суду від ліквідатора боржника - арбітражного керуючого Кіцула С.Б. надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено обґрунтування заперечень вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.06.2017, здійсненому у зв'язку з перебуванням судді Доманської М.Л., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у складі даної судової колегії - у відпустці, для розгляду апеляційної скарги АТ "ДЕЛЬТА БАНК" сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Верховця А.А., суддів: Пантелієнка В.О., Сотнікова С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 прийнято до провадження у визначеному протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.06.2017 складі колегії суддів апеляційну скаргу АТ "ДЕЛЬТА БАНК" на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № Б8/118-11, розгляд якої ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.06.2017 було призначено на 27.06.2017 о 14 год. 40 хв.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку.

В судовому засіданні 27.06.2017 представник АТ "ДЕЛЬТА БАНК" навів свої доводи, міркування та заперечення, викладені безпосередньо в апеляційній скарзі. Представник ліквідатора боржника, заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, наведених в письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просила суд в задоволенні скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, судове рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 27.06.2017 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

У відповідності ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 2 статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". В даному випадку вказаний Закон є спеціальним.

Згідно частини 1 статті 5 Закону № 2343-12, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ст.ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Колегією Київського апеляційного господарського суду враховано правову позицію Вищого господарського суду України, яку останній неодноразово констатував у власних судових актах та скасовував судові рішення апеляційного господарського суду в зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції здійснюючи перегляд ухвали суду першої інстанції, яка вміщує в собі декілька відокремлених проваджень, які стосуються як різних процедур банкрутства, так і різних процесуальних фігур, повинен враховувати, що оскаржити такий судовий акт можливо тільки у частині, яка стосується цього відокремленого провадження або окремого процесуального суб`єкта. У даному випадку таким окремим суб`єктом оскарження є АТ "ДЕЛЬТА БАНК".

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник в апеляційному порядку оскаржив ухвалу Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у даній справі виключно в частині якою постановлено - скасувати іпотеку нерухомого майна відповідно до даних Державного реєстру іпотек: тип обтяження: іпотека; підстава обтяження: Іпотечний договір № 150/Zквіп-08, р. №1209, 04.07.2008; реєстратор: приватний нотаріус Мисан А.О.; об'єкт обтяження: інше, Торговий центр, адреса: Київська обл., Згурівський р-н, смт Згурівка, вул. Ватутіна, буд. 4, номер РВПН: 12738823; боржник: ОСОБА_2, код: НОМЕР_1; зареєстровано: 04.07.2008, реєстраційний номер: 7512745 - тобто оскаржується 4-й пункт резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № Б8/118-11.

У даній справі норми ст. 101 ГПК України повинні застосовуватись, з урахування вимог ст. 4-1 цього Кодексу, тобто особливостей процедури банкрутства, відповідно до яких право суду апеляційної інстанції на перегляд судового рішення у справі про банкрутство в повному обсязі (незалежно від вимог апеляційної скарги) стосується виключно конкретного відокремленого провадження, а не судового акта в цілому. Зазначена правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України: від 22.02.2012 у справі № 50/1-б; від 18.11.2015 у справі № Б8/180-10 та ін.

У зв'язку з цим, а також з метою уникнення порушень прав учасників даної справи про банкрутство на її оскарження в іншій (неоскаржуваній) частині, ухвала Господарського суду Київської області від 16.05.2017 про скасування арештів, накладених на майно боржника, інших обмежень щодо розпорядження майном боржника, підлягає перегляду виключно у частині тих вимог, які є предметом апеляційного оскарження.

Колегія суду звертає увагу, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI положення цього Закону, якими врегульовано ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності Законом, якщо на цей момент господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, в даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-XII в редакції, що діяла до 19.01.2013.

Київський апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник, відповідно до Закону № 2343-XII звернувся до місцевого господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство. Яка мотивована наявністю простроченої заборгованості перед АТ "ДЕЛЬТА БАНК" у розмірі: 184 861,34 дол. США (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят один долар 34 центи) - заборгованості по сплаті кредиту, що за курсом НБУ станом на 08 листопада 2010 року складає 1 463 122,05 грн. (один мільйон чотириста шістдесят три тисячі сто двадцять два гривні 05 коп.); 225,55 дол. США (двісті двадцять п'ять доларів 55 центів) пені за порушення строків повернення кредиту, що по курсу НБУ станом на 02 березня 2011 року складає 1 785,16 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят п'ять гривень 16 коп.); 24 413,89 дол. США (двадцять вісім тисяч чотириста тринадцять доларів 89 центів) заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, що по курсу НБУ станом на 02 березня 2011 року складає 225 529,58 грн. (двісті двадцять п'ять тисяч п'ятсот двадцять дев'ять гривень 58 коп.); 172,78 дол. США (сто сімдесят два долари 78 центів) пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, що по курсу НБУ станом на 02 березня 2011 року складає 1 367,50 грн. (одна тисяча триста шістдесят сім гривень 50 коп.); 16 829,49 грн. (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять дев'ять гривень 49 коп.) державного мита; 235,99 грн. (двісті тридцять п'ять гривень 99 коп.) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу"та наявністю заборгованості перед фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 у розмірі 332 363,26 грн. (триста тридцять дві тисячі триста шістдесят три гривні 26 коп.).

Крім того, у даній заяві боржником вказано, що ним було укладено з ТОВ "Укрпромбанк" кредитний договір на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії № 150/КВ-08 з лімітом кредитування 206 186 доларів США, а строк кредитної лінії становить з 04 липня 2008 року по 30 червня 2015 року. ТОВ "Укрпромбанк" видав Боржнику 894 820 грн. У забезпечення виконання вимог за кредитним договором між ТОВ "Укрпромбанк" та Боржником укладено іпотечний договір № 150/Zквіп-08 від 4 липня 2008 року, відповідно до умов якого, предметом іпотеки є нерухоме майно - торговий центр, що розташований за адресою: Київська обл., Згурівський район, смт. Згурівка, вул. Ватутіна, буд. 4, загальною площею 661,90 кв.м. 30 червня 2010 року між ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК", ТОВ "Український промисловий банк" та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК", відповідно до якого внаслідок передачі ТОВ "Укрпромбанк" ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" прав вимог до боржників, ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" переходить (відступається) право вимагати (замість ТОВ "Укрпромбанк") від боржників, в тому числі і від фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, як боржника за договором, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Більше того, боржник в своїй заяві вказує на те, що він визнає визначені перелічені зобов'язання безспірними перед АТ "ДЕЛЬТА БАНК" у вищезазначених сумах та зазначає про те, що не має коштів для погашення вказаної заборгованості, оскільки кошти на розрахунковому рахунку, відкритому в АТ "Райффайзен банк Аваль" у боржника відсутні.

Із мотивувальної частини постанови про визнання боржника банкрутом від 06.09.2011 вбачається, що суд першої інстанції вирішуючи доцільність необхідності переходу до стадії ліквідаційної процедури у даній справі, виходив з того, що останнім особисто визнано безспірною заборгованість перед АТ "ДЕЛЬТА БАНК" та перед ФОП ОСОБА_5 А також, судом враховано, що відповідно до долучених до заяви боржника документів, безспірність заборгованості боржника перед АТ "ДЕЛЬТА БАНК" підтверджено рішенням Господарського суду Київської області від 02.03.2011 у справі № 21/259-10, крім того, наказом від 16.03.2011 Господарського суду Київської області про примусове виконання рішення у справі № 21/259-10 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2011, яке згідно наказу набрало законної сили 15.03.2011, згідно якого наказано стягнути з боржника на користь АТ "ДЕЛЬТА БАНК": 184 861,34 дол. США (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят один долар 34 центи) - заборгованості по сплаті кредиту, що за курсом НБУ станом на 08 листопада 2010 року складає 1 463 122,05 грн. (один мільйон чотириста шістдесят три тисячі сто двадцять два гривні 05 коп.); 225,55 дол. США (двісті двадцять п'ять доларів 55 центів) пені за порушення строків повернення кредиту, що по курсу НБУ станом на 02 березня 2011 року складає 1 785,16 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят п'ять гривень 16 коп.); 28 413,89 дол. США (двадцять вісім тисяч чотириста тринадцять доларів 89 центів) заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, що по курсу НБУ станом на 02 березня 2011 року складає 225 529,58 грн. (двісті двадцять п'ять тисяч п'ятсот двадцять дев'ять гривень 58 коп.); 172,78 дол. США (сто сімдесят два долари 78 центів) пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, що по курсу НБУ станом на 02 березня 2011 року складає 1 367,50 грн. (одна тисяча триста шістдесят сім гривень 50 коп.); 16 829,49 грн. (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять дев'ять гривень 49 коп.) державного мита; 235,99 грн. (двісті тридцять п'ять гривень 99 коп.) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судом апеляційної інстанції досліджено договір іпотеки (щодо якого пунктом 4 резолютивної частини оскаржуваної ухвали постановлено скасувати іпотеку) який, є предметом апеляційного оскарження та встановив, що матеріалами справи підтверджується, що 04.07.2008 між ТОВ «Український промисловий банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 150/КВ-08 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії (далі за текстом - Кредитний договір). Згідно умов договору ТОВ «Укрпромбанк» (далі за текстом - «Первісний кредитор») надав ФОП ОСОБА_2 кредит в еквіваленті 206186,00 (двісті шість тисяч сто вісімдесят шість) доларів США 00 центів.

В якості забезпечення за Кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки № 150/2квіп-08 від 04.07.2008, (далі за текстом - Договір іпотеки). Згідно умов Договору іпотеки банку було передано в заставу нерухоме майно торговий центр, що розташований за адресою Київська область, Згурівський район, смт. Зурівка, вул. Ватутіна буд. 4 загальною 661,90 кв.

Відповідно до рішення Національнго банку України від 30.06.2010 між ТОВ «Український промисловий банк» (надалі - Банк), АТ «Дельта Банк» (надалі - Кредитор) та Національним банком України було укладено трьохсторонній Договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку (зареєстрований за № 2258 від 30.06.2010 приватним нотаріусом Соколовим О.Є.), з метою захисту інтересів Держави та повернення коштів виданих НБУ під рефінансування.

Згідно до Додатку № 2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за Кредитними Договорами №150/КВ-08 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2008.

Крім того, у зв`язку з порушенням боржником зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, первинним кредитором було подано позов до боржника. Матеріалами справи (т.4, а.с. 19-37) підтверджується, безспірність вимог апелянт, про що зазначалось у даній постанові вище.

Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що дослідження вказаних вище обставин має істотне значення для правильного вирішення справи, проте суд першої інстанції оцінюючи обгрунтованість обставин зазначених в клопотанні скаржника щодо необхідності скасування іпотеки зазначеного не врахував.

Судова колегія вважає за необхідне скасувати пункт 4 резолютивної частини оскаржуваної ухвали, оскільки доводи ліквідатора банкрута щодо необхідності виконання обов'язків, покладених на нього Законом № 2343-XII, а саме щодо реалізації майна банкрута в установленому порядку, і наявність вказаних арештів та обтяжень унеможливлює виконання даних повноважень, а також щодо посилань останнього на ст. ст. 23, 25, абз. 7 ч. 1 ст. 38, ст. 41 та ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", зокрема скасуваня іпотеки, зводяться до довільного тлумачення норм чинного законодавства, без відповідного врахування специфіки провадження у справі про банкрутство, зокрема фізичної особи-підприємця, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону 2343-XII з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону 2343-XII ліквідатор з дня свого призначення здійснює певні повноваження, зокрема, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Частиною 1, 2 ст. 26 Закону № 2343-XII передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, в тому числі що є предметом застави, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Таким чином, з моменту відкриття ліквідаційної процедури всі обтяження активів банкрута підлягають скасуванню, оскільки задоволення вимог кредиторів відбувається за рахунок коштів, отриманих від здійсненої у встановленому законом порядку реалізації майна банкрута в процедурі ліквідації.

Частиною 5 ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Отже, порядок скасування обмежень шляхом припинення обтяжень активів банкрута, визначений ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Із мотивувальної частини осаржуваної ухвали вбачається, що задовольняючи клопотання ліквідатора банкрута про скасування іпотеки, накладеної на нерухоме майно боржника на підставі іпотечного договору № 150/Zквіп-08 від 04.07.2008, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до приписів ч.1 ст.23 Закону № 2343-XII майно банкрута, яке є предметом іпотеки, повинно бути реалізованим, а наявність обтяжень унеможливлює виконання даних повноважень ліквідатора.

Колегія суддів вважає, що обґрунтуваною є необхідність включення до ліквідаційної маси банкрута предмета іпотеки, що в свою чергу відповідає правовим засадам, викладеним у ст. 23 Закону № 2343-XII, при цьому зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що клопотання ліквідатора банкрута не відповідає способу захисту, визначеному чинним законодавством з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки (стаття 11 Закону України "Про іпотеку").

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) бере на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРПОУ. Оскільки покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме із кредитором, то всі узяті ризики слід покладати на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника. Отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов'язок заставодавця (іпотекодавця) із несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Частинами першою, другою статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін).

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як було встановлено у даній постанові вище, апелянт реалізував своє право іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії договору іпотеки № 150/Zквіп-08 від 04.07.2008, а також у період, коли зобов'язання, забезпечене іпотекою, належним чином не виконувалося.

Відповідно до ч. 5 ст. 3, ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання.

Згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Згідно зі ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина передбачено ст. ст. 47 - 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка була чинною на момент визнання суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина банкрутом).

Відповідно до ст. 49 вищевказаного Закону до задоволення вимог кредиторів із коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса, відшкодовуються витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство громадянина-підприємця і виконанням постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом.

Вимоги кредиторів задовольняються в такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги громадян, перед якими громадянин-підприємець несе відповідальність за заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації відповідних періодичних платежів, а також вимоги щодо стягнення аліментів; у другу чергу проводяться розрахунки щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), і щодо виплати авторської винагороди, а також задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; у третю чергу задовольняються вимоги кредиторів за зобов'язаннями, забезпеченими заставою майна громадянина-підприємця; у четверту чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); у п'яту чергу проводяться розрахунки з іншими кредиторами. Вимоги кожної наступної черги задовольняються після задоволення вимог попередньої черги. За недостатністю коштів на депозитному рахунку нотаріальної контори або приватного нотаріуса для повного задоволення всіх вимог однієї черги кошти розподіляються між кредиторами відповідної черги пропорційно сумам їх вимог.

Після завершення розрахунків з кредиторами громадянин-підприємець, визнаний банкрутом, звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів, що були заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, за винятком вимог, передбачених абзацом другим цієї частини. Вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, вимоги щодо стягнення на майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням громадянином-підприємцем підприємницької діяльності, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Протягом п'яти років після визнання громадянина-підприємця банкрутом не може бути порушено провадження у справі про банкрутство за його заявою.

У разі визнання громадянина-підприємця банкрутом за заявою кредитора протягом п'яти років після завершення розрахунків із кредиторами такий громадянин-підприємець не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів.

Не задоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Таким чином, у даній справі, з огляду на вищенаведене та на те, що основне зобов'язання не можна вважати припиненним на підставі ст. 609 ЦК України, отже необхідним є врахування відмінностей у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців.

Зокрема відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, тому немає підстав для припинення й іпотеки.

Колегія суду наголошує, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які забезпечувальні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти свою дію у разі, якщо основне зобов'язання залишилося невиконаним.

За таких обставин закінчення господарським судом розгляду справи про банкрутство боржника за основним зобов'язанням (за кредитним договором № 150/КВ-08 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не є безумовною підставою прийняття судом рішення про скасування іпотеки. Інше свідчило б про неспівмірне обмеження прав кредитора, який своєчасно вжив необхідних заходів і вчинив достатні дії на захист своїх порушених прав.

Отже, слід дійти висновку, що саме по собі ухвалення господарським судом постанови про ліквідацію ФОП - боржника за основним зобов'язанням не призводить до припинення зобов'язання іпотекодавця з виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання, адже до цього іпотекодержателем було реалізовано його право на звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки боржник належним чином не виконував узяті на себе зобов'язання з погашення боргу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справах № 6-216цс14 та № 6-84цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-245цс14.

Розглядаючи питання про обґрунтованість клопотання ліквідатора банкрута про скасування іпотеки, яке в даному випадку ґрунтуються на чинних договорах, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що спеціальний Закон № 2343-XII, а також чинне законодавство про іпотеку не наділяє господарський суд повноваженнями скасовувати іпотеку.

З огляду на вищевикладене, місцевий суд дійшов помилкового висновку про задоволення клопотання ліквідатора банкрута про скасування іпотеки на нерухоме майно - торговий центр, розташований за адресою: Київська обл., Згурівський район, смт Згурівка, вул. Ватутіна, буд. 4, загальною площею 661,90 кв.м, який становить предмет іпотеки за іпотечним договором № 150/Zквіп-08 від 4 липня 2008 року, оскільки заявлена ліквідатором ФОП ОСОБА_2 вимога про скасування іпотеки не відповідає способу захисту прав суб'єктів господарювання, передбачених приписами статті 20 Господарського кодексу України та статті 16 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що пункт 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № Б8/118-11 винесений з порушенням норм ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, за таких обставин судове рішення в даній (оскаржуваній) частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № Б8/118-11 - задовольнити

2. Пункт 4 ухвали Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № Б8/118-11 скасувати.

3. В оскаржуваній частині (пункт 4 ухвали Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № Б8/118-11) прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання ліквідатора Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - скасувати іпотеку нерухомого майна відповідно до даних Державного реєстру іпотек: тип обтяження: іпотека; підстава обтяження: Іпотечний договір № 150/Zквіп-08, р. №1209, 04.07.2008; реєстратор: приватний нотаріус Мисан А.О.; об'єкт обтяження: інше, Торговий центр, адреса: Київська обл., Згурівський р-н, смт Згурівка, вул. Ватутіна, буд. 4, номер РВПН: 12738823; боржник: ОСОБА_2, код: НОМЕР_1; зареєстровано: 04.07.2008, реєстраційний номер: 7512745 - відмовити.

3. Матеріали справи № Б8/118-11 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 30.06.2017.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков