КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа№ 910/14273/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/9994/16 від 06.03.2016) Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016

у справі № 910/14273/16 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТАРА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вет Транс»

про стягнення 99 924,71 грн

за участю представників сторін:

від позивача - Новохатська Н.О., довіреність б/н від 02.08.2016

від відповідача - Степаненко Д.А., довіреність б/н від 06.12.2016

від третьої особи - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТАРА» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» (відповідач у справі) про відшкодування шкоди 99 924,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором 1/18/02 про організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом від 18.02.2015, оскільки, відповідач всупереч умовам договору не видав вантажоодержувачу вантаж у визначений строк, та не повернув даний вантаж назад позивачу, як вантажовідправнику. З врахуванням наведеного, ТОВ «ЕКО ТАРА» згідно приписів Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вважає, що вантаж був втрачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто», що відповідно є підставою для стягнення 99 924,71 грн збитків у розмірі вартість втраченого вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТАРА» 99 924,71 грн вартості втраченого вантажу.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з встановлених обставин, зокрема того, що факт недоставляння ввіреного відповідачу вантажу до місця доставки та факт неповернення його позивачу у справі, як відправнику підтверджується матеріалами справи. Застосувавши до даних правовідносин відповідні положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, ст.ст.920, 925 ЦК України, господарський суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено жодної із обставин для звільнення його від відповідальності за втрату вантажу, в той час, як наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача у відповідності з приписами статті 22 ЦК України повністю підтверджується матеріалами справи.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто», подав апеляційну скаргу (вх. № 09-08.1/9994/16 від 06.03.2016), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 у справі №910/14273/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що, на думку апелянта, судом не в повному обсязі досліджено обставини справи та надано невірну правову оцінку відносинам, що склались між сторонами. Так, відповідач зазначає, що вантаж, який перевозився з України на територію Республіка Польща не був пропущений на територію Республіки Польща у зв'язку з помилками в провізних документах, оформлення яких здійснював саме позивач, а не відповідач. Після відмови у пропуску вантажу через митний кордон, вантаж, який перевозився за замовленням третьою особою - ТОВ «Вет Транс», був поміщений на склад ТОВ «Вет Транс», який притримує даний вантаж в якості забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» перед ТОВ «Вет Транс». Враховуючи наведене, оскільки вантаж фактично наявний і знаходиться на зберіганні ТОВ «Вет Транс», апелянт стверджує, що втрати вантажу не було, а тому відсутні підстави для його відповідальності, як перевізника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду віл 07.11.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 прийнято до провадження колегією суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., Станіка С.Р., Яковлєва М.Л. та призначено до розгляду на 23.11.2016.

03.11.2016 до Київського апеляційного господарського суду від позивача у справі надійшов відзив б/н від 03.11.2016 (вх. №09-11/21999/16) на апеляційну скаргу, в якому ТОВ «ЕКО ТАРА» стверджує про необґрунтованість вимог апеляційної скарги відповідача, просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 залишити без змін.

Склад колегії суддів згідно протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів неодноразово змінювався.

08.02.2017 від ТОВ Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» надійшли додаткові пояснення (вх. №09-11/2446/17) до апеляційної скарги, які долучені судом до матеріалів справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи №910/14273/16 від 13.04.2017 у зв'язку з перебуванням головуючої судді Корсакової Г.В. на лікарняному, справу №910/14273/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді Дикунська С.Я., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., суддів - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено розгляд справи №910/14273/16 на 17.05.2017.

17.05.2017 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТАРА» надійшов відзив (вх. №09-11/8731/17) на апеляційну скаргу, який долучений судом до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 розгляд справи було відкладено на 07.06.2017 у зв'язку з неявкою у судове засідання представників третьої особи та витребуванням у Волинської митниці ДФС інформації щодо переміщення вантажу через митний кордон України.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ТАРА» до Київського апеляційного господарського суду 30.05.2017 надійшов відзив (вх. №09-11/9893/17) на пояснення ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто», які долучені судом до матеріалів справи.

07.06.2017 від апелянта через канцелярію Київського апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення б/н від 07.06.2017 по суті справи (вх. №09-11/10648/17), які судом долучені до справи.

Разом цим, у зв'язку з ненадходженням від Волинської митниці ДФС витребуваної інформації, розгляд справи було відкладено на 21.06.2017 в межах строку розгляду спору, який за клопотанням сторін відповідно до ст. 69 ГПК України був продовжений судом.

До Київського апеляційного господарського суду від Волинської митниці ДФС надійшли письмові пояснення щодо переміщення вантажу через митний кордон України зі складання відповідних документів. Подані пояснення разом з доданими документами долучені до матеріалів справи

У судовому засіданні 21.06.2017 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 у справі №910/14273/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Представник позивача у справі у судовому засіданні 21.06.2017 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 залишити без змін.

Третя особа, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились про причини неявки ТОВ «Вет Транс» не повідомила.

Беручи до уваги належне повідомлення учасників процесу про розгляд апеляційної скарги, а також те, що участь представників учасників в засіданні суду є правом, а не обов'язком особи, враховуючи закінчення, встановлених ст. 102 ГПК України строків розгляду апеляційної скарги, а також, відсутність заяв та клопотань про відкладення розгляду спору, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників ТОВ «Вет Транс» за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

18.02.2015 між ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» (експедитор за договором, відповідач у справі) та ТОВ «ЕКО ТАРА» (клієнт за договором, позивач у справі) укладено договір 1/18/02 про організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с. 62-66 том 1), відповідно до п. 2.1. якого експедитор зобов'язався за плату і за рахунок клієнта організувати перевезення вантажу клієнта автомобільним транспортом відповідно до умов чинного законодавства, положень Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, Митної конвенції про міжнародне перевезення із застосуванням книжки МДП, Європейської угоди про режим праці та відпочинку водіїв, Конвенції про транспортування небезпечних вантажів, а також на підставі погодженої сторонами заявки на організацію перевезення вантажу автомобільним транспортом, яка є невід'ємною частиною даного договору. Форма заявки, зазначена в додатку №1 до договору, є обов'язковою для дотримання сторонами.

Пунктом 3.1. договору сторонами погоджено, що на кожне перевезення оформлюється заявка, яка складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою клієнта з проставленням відбитка круглої печатки клієнта, і передається експедитору за допомогою факсимільного зв'язку та є невід'ємною частиною договору. Оригінал заявки невідкладно передається клієнтом експедитору шляхом відправлення на адресу місцезнаходження експедитора.

Згідно з п. 3.4. договору експедитор вправі в рамках цього договору залучати третіх осіб до виконання свого зобов'язання за цим договором. При цьому без спеціального доручення клієнта від свого імені чи від імені клієнта здійснювати юридично значимі і інші фактичні дії із третіми особами для належного виконання доручення клієнта з організації перевезення вантажів.

До обов'язків клієнта відповідно до п. 4.1.2, 4.1.3., 4.1.4., 4.1.5. договору віднесено: підготовка вантажу до перевезення (забезпечення належного пакування, маркування тощо) до визначеного у заявці строку завантаження або до іншого, узгодженого сторонами, терміну; забезпечення належного оформлення товаросупровідних документів на вантаж, необхідних для законного перевезення вантажу за вказаним у заявці маршрутом в узгоджені сторонами терміни; забезпечення належного оформлення шляхових листів, товаротранспортних накладних, CMR, TIR-CARNET та інших документів (ліцензій, страховок) на вантаж, які є необхідними для безперешкодного перевезення вантажу за вказаним у заявці маршрутом у терміни, узгоджені сторонами та інші зобов'язання.

Пунктами 4.2.2., 4.2.3., 4.2.4., 4.2.5., договору передбачено, що експедитор зобов'язаний забезпечити подачу придатного для здійснення перевезення заявленого вантажу перевізний транспортний засіб під завантаження в узгоджені сторонами терміни, а також здійснити своїми силами і засобами (або з допомогою третьої сторони) з дотриманням техніки безпеки завантаження, кріплення вантажу на транспортному засобі, а також його вивантаження з метою забезпечення його збереження; нести відповідальність перед клієнтом за збереження вантажу від час його транспортування в межах, встановлених даним договором, положеннями чинного законодавства України або міжнародно-правовими нормами, які стосуються міжнародних автомобільних перевезень вантажів; інформувати клієнта про вимушені затримки та інші непередбачені обставини, що перешкоджають своєчасній доставці вантажу у пункт призначення; перевіряти відповідність заповнення товаросупровідних документів (інвойсів, пакувальних листів, сертифікатів, та ін..) у т.ч. CMR, ТТН, TIR-CARNET.

Відповідно до п. 4.2.9. договору експедитор може за необхідності відступати від вказівок клієнта, зокрема, в разі виникнення загрози пошкодження вантажу, безпеці людей і довкіллю, експедитор зобов'язаний попередньо отримати згоду клієнта на таке відступлення. У разі якщо немає можливості попереднього повідомити про це або якщо відповідь на такий запит не отримано експедитором у належний за наявними обставинами строк, експедитор має право діяти на власний розсуд, повідомивши клієнта про свої дії, як тільки таке повідомлення стане можливим.

Ціна договору складається із вартості наданих за договором послуг, яка обумовлюється сторонами у заявці і коригується за фактично здійсненими обсягами перевезення та/або залежно від наявності додаткових документально підтверджених витрат експедитора, пов'язаних з виконанням цього договору, при підписанні акту приймання-передачі наданих послуг. (п. 5.1. договору).

Як передбачено п. 6.7. договору у разі втрати або знищення вантажу/частини вантажу під час здійснення перевезення, відповідальність експедитора встановлюється у межах, визначених чинним законодавством України або міжнародними нормативними актами.

Договір, відповідно до п.10.1., набирає сили з моменту підписання і діє до 31.12.2015 або до повного виконання сторонами прийнятих на себе обов'язків. Строк дії договору автоматично пролонгується на один рік на тих же умовах за умови, якщо жодна із сторін не повідомить іншу про припинення договору за тридцять днів до дати його закінчення.

На виконання даного договору, сторонами було погоджено Заявку на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполучені від 23.06.2016 року (а.с. 67 том 1), згідно якої вантаж - «Елементи для дерев'яного ящика, до 27 м.куб., до 21.5 т», повинен був бути доставлений за маршрутом Україна-Польща.

Згідно наявних в матеріалах справи Акту завантаження №29/06 від 29.06.2016 (а.с. 72 том 1) та CMR№029176 (а.с. 69 том 1) вантаж, визначений у Заявці від 23.06.2016 був завантажений у транспортний засіб DAF державний номерний знак НОМЕР_1/НОМЕР_2, з визначенням маси брутто 16 020 кг.

Як вбачається з представлених до матеріалів справи документів, перевезення вантажу згідно оформленої заявки здійснювалось не безпосередньо відповідачем у справі, а залученою ним третьою особою - ТОВ «Вет Транс», на підставі укладеного між ними договору про організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом №11/02/2016-118-1 від 11.02.2016 (а.с. 95-99 том 1).

Як свідчать подані сторонами документи при перетині митного кордону Республіки Польща, польські митні органи здійснили контрольне зважування транспортного засобу та встановили перевищення фактичної маси вантажу над задекларованою (а.с. 116 том 1), у зв'язку з чим автомобіль не був пропущений на територію Республіки Польща, а був повернутий.

Згідно наданої Волинською митницею ДФС інформації, 05.07.2016 в зону митного контролю митного поста «Ягодин» в'їхав транспортний засіб д.н.з. НОМЕР_1/НОМЕР_2, який переміщував передані позивачем вироби із дерева за CMR№029176 від 29.06.2017 і був повернутий польською митницею. Разом з цим, оскільки в єдиній автоматизованій інформаційній системі органу доходів і зборів попереднього повідомлення про намір ввезти зазначений товар на митну територію України був відсутній, посадовою особою митниці було прийнято рішення про відмову у пропуску через митний кордон України і оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205020102/2016/01376 від 05.07.2016 (а.с. 142 том 1).

08.07.2016 до єдиної автоматизованої інформаційної системи органу доходів і зборів була занесена попередня митна декларація №102000000/2016/903397 (а.с. 77 том2) на ввезення вищезазначеного товару в Україну і після подання документів до митного контролю, 09.07.2016 було завершено митне оформлення вантажу і здійснено пропуск на митну територію України товарів «вироби з деревини» за CMR№029176 від 29.06.2017 та який переміщувався на адресу ТОВ «ЕКО ТАРА».

Згідно з інформацією, наданою Волинською митницею ДФС, за попередньою митною декларацією №102000000/2016/903397 товар було доставлено у митницю призначення - Чернігівську митницю ДФС, де і було здійснено митне оформлення товару, про що міститься відмітка митниці на CMR№029176 від 29.06.2017.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що як у картці відмови м/п «Ягодин» №205020102/2016/01376 від 05.07.2016, так і в попередній митній декларації, яка оформлена з метою повернення вантажу назад на територію України, одержувачем вантажу було вказано ТОВ «ЕКО ТАРА».

Однак, після пропуску товару на територію України даний товар не був доставлений його вантажовідправнику (ТОВ «ЕКО ТАРА») та станом на момент розгляду спору даний товар відсутній як у вантажовідправника (позивача у справі), так і у вантажоодержувача.

Листом №15/07-01 від 15.07.2016 (а.с. 78 том 1) ТОВ «ЕКО ТАРА» зверталось до ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» з вимогою повідомити про місцезнаходження вантажу з метою прийняття його позивачем, визначення заподіяних збитків та вчинення інших дій.

У відповідь на отриману претензію відповідач листом б/н від 22.08.2016 (а.с. 91-92 том 1) повідомляв позивача, що вантаж не був доставлений до місця призначення у зв'язку з невідповідностями при заповненні товаросупровідних документів, що стало підставою для відмови у пропуску через митний кордон та знаходиться у ТОВ «Вет Транс», в якості притримання до виконання відповідачем своїх зобов'язань перед ТОВ «Вет Транс».

Враховуючи те, що після повернення транспортного засобу з вантажем ТОВ «ЕКО ТАРА» на територію України, даний вантаж не був повернуто його власнику, ТОВ «ЕКО ТАРА» звернулось з даним позовом до суду.

У наданих до суду письмових поясненнях третьої особи вбачається, що ТОВ «Вет Транс» унаслідок порушення ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» умов договору від 11.02.2016, укладеного між ним та третьою особою у справі, вантаж, який ним перевозився був притриманий ТОВ «Вет Транс» і на теперішній час знаходиться на складі ТОВ «Вет Транс» на підтвердження чого надає Акт огляду вантажу №17/02/17 від 17.02.2017, Довідку №3 від 17.02.2017 за підписом директора (а.с. 10-11 том 2).

Таким чином, судом встановлено, що після повернення вантажу на територію України, який перевозився для його подальшої доставки ТОВ «ЕКО ТАРА», останньому фактично не був повернутий.

Предметом спору у даній справі є стягнення з ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» збитків, які становлять вартість вантажу, переданого ТОВ «ЕКО ТАРА» для перевезення, який не був вручений вантажоодержувачу та не був повернутий позивачу, як власнику даного товару.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст договору, який укладений між ТОВ «ЕКО ТАРА» та ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто», колегія суддів дійшла висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про транспортну-експедиторську діяльність», Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів, Митною конвенцією про міжнародне перевезення із застосуванням книжки МДП та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 929 ЦК України, що узгоджується із ст. 9 Закону України «Про транспортну-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ч. 13 ст. 9 Закону України «Про транспортну-експедиторську діяльність» факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

З наявної в матеріалах справи CMR№029176 від 29.06.2017 судом встановлено, що вантаж - елементи дерев'яного ящика (згідно Заявки від 23.06.2016 а.с. 67 том 1) не був доставлений до пункту його призначення - Республіки Польща (Oborczyska 31 a, Baranowo, Polska) та після відмови у пропуску на митну територію Республіка Польща був повернутий на територію України з визначенням особи призначення вантажу - ТОВ «ЕКО ТАРА», однак фактично даний вантаж не був повернутий ТОВ «ЕКО ТАРА», як його власнику та вантажовідправнику за договором.

Згідно ч. 2, 3 ст 14 Закону «Про транспортну-експедиторську діяльність» за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 №72/14-612/1-1559 «Щодо набуття чинності міжнародними договорами» ця Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року.

Частиною 1 статті 1 Конвенції визначено, що вона застосовується до будь-якого автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах.

Враховуючи, що обставини даного спору виникли з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, в якому відповідач організовував перевезення ввіреного йому позивачем вантажу на територію іншої держави, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, що підписана в Женеві 19.05.1956.

З врахуванням статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 4 Господарського процесуального кодексу України до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Статтею 3 Конвенції закріплено, що перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що відповідач, як експедитор, відповідає перед позивачем за дії безпосереднього перевізника, яким виступає ТОВ «Вет Транс», як за свої власні дії.

Згідно ст. 12 Конвенції відправник має право розпоряджатися вантажем, зокрема, вимагати від перевізника припинення перевезення, зміни місця, передбаченого для доставки вантажу, або здачі вантажу одержувачу, іншому, ніж зазначений у вантажній накладній.

Як передбачено п.1 ст. 14 Конвенції якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до положень статті 12.

У відповідності до п. 2 ст 16 Конвенції у випадках, зазначених у пункті 1 статті 14 і в статті 15, перевізник може негайно вивантажити вантаж за рахунок особи, яка має право розпоряджатися вантажем, і після такого вивантаження перевезення вважається закінченим. Після цього перевізник здійснює збереження вантажу від імені особи, яка має право розпоряджатися вантажем. Він може, однак, довірити збереження вантажу третій особі й у цьому випадку несе відповідальність лише за обачний вибір таких третіх осіб. Платежі, передбачені вантажною накладною, та всі інші витрати залишаються такими, що підлягають оплаті після видачі вантажу.

З представлених документів вбачається, що вантаж не був доставлений до місця призначення у зв'язку з невідповідністю фактичної маси вантажу, тій, яка була вказана у товаросупровідних документах, що оформлювались згідно договору позивачем у справі - ТОВ «ЕКО ТАРА». Разом з цим, колегія суддів зазначає, що договором №1/18/02 від 18.02.2015 п. 4.2.5. на відповідача, як експедитора, покладено обов'язок перевіряти відповідність заповнення позивачем документів та повідомляти позивача про всі обставини, які перешкоджають своєчасному виконанні договірних зобов'язань (зокрема своєчасному перевезенню вантажу).

Однак, ні у суді першої інстанції, ні в апеляційному господарському суді відповідач не надав доказів того, що ним вчинялись дії щодо перевірки товаросупровідних документів, наданих позивачем, чи подальшого звернення до позивача з повідомленням про відмову у пропуску товару на територію Республіки Польща з метою отримання вказівок від клієнта (позивача у справі) щодо подальших дій, що відповідно не може свідчить про належне виконання ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» своїх договірних зобов'язань.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вантаж, який був переданий позивачем у справі для його перевезення, був переданий відповідачу саме з метою його подальшої доставки вантажоодержувачу. Тобто вантаж було надано згідно Заявки від 23.06.2016 в тимчасове володіння відповідача у справі.

Уклавши договір про організацію перевезення вантажів та прийнявши вантаж до перевезення у ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» не виникло інших прав щодо цього майна, таких як право користування вантажем та його розпорядження.

Згідно умов п. 4.2.9. договору, ст. 11 Закону України «Про транспортну-експедиторську діяльність» експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Відступи від умов договору та заявки можуть мати місце за попередньо отриманою згодою клієнта (позивача у справі).

Однак, як свідчать наявні матеріали справи та надані сторонами пояснення ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» не забезпечив належне виконання отриманої Заявки, не повідомив позивача про відмову у пропуску вантажу через митний кордон Республіка Польща, та не отримавши попередньо вказівки/згоди ТОВ «ЕКО ТАРА», самостійно здійснив повернення вантажу на територію України, не повернув його ТОВ «ЕКО ТАРА» як власнику товару.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у спірних правовідносинах дослідженню підлягають правовідносини, які виникли безпосередньо між позивачем (ТОВ «ЕКО ТАРА») та відповідачем (ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто») у справі, оскільки саме ці особи є зобов'язаними один перед одним на підставі укладеного договору №1/18/02 від 18.02.2015 і саме ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто», як експедитор, несе перед позивачем відповідальність за дії третіх осіб, як за свої власні, тому, вирішуючи даний спір, слід встановлювати наявність чи відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що вантаж був переданий у володіння ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» для його перевезення, доказів звернення відповідача до позивача з метою отримання інструкцій щодо подальших дій у зв'язку з відмовою у пропуску вантажу через митний кордон матеріали справи не містять, відтак, колегія суддів зазначає, що законних підстав для вчинення відповідачем інших дій щодо розпорядження цим майном (передання його на склад для зберігання третій особі чи інших дій) у ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» не існувало.

Згідно частини 1 статті 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки; згідно частини 2 статті 17 Конвенції перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Згідно частини 1 статті 20 Конвенції той факт, що вантаж не був доставлений протягом тридцяти днів після закінчення узгодженого терміну або, за відсутності узгодженого терміну, протягом шістдесяти днів із дня прийняття вантажу перевізником, є безперечним доказом втрати вантажу і особа, яка має право пред'явити претензію, може на цій підставі вважати його загубленим.

Відповідач в ході судового розгляду підтвердив факт недоставляння ввіреного йому вантажу до місця доставки однак, зазначає що таке порушення стало наслідком дій самого позивача у справі, який оформив документи з порушенням вимог законодавства, що відповідно є підставою для звільнення його від відповідальності.

Однак, колегія суддів відхиляє наведені доводи відповідача, оскільки предмет спору у даній справі є не відповідальність перевізника за несвоєчасну доставку вантажу, при якому може мати місце звільнення від відповідальності у випадку неправильно заповнених позивачем документів, а предметом спору є стягнення збитків - вартості вантажу, який після відмови у пропуску через митний кордон Республіки Польща, відповідачем безпідставно неповернуто позивачу у справі та неправомірно (всупереч положенням Конвенції) знаходився за твердженням відповідача на зберіганні у третьої особи.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно частини 1 статті 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу викликана обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17 (а саме: дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути), що є підставою звільнення перевізника від відповідальності за втрату вантажу, лежить на перевізнику.

Зазначені приписи передбачають принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Всупереч наведеним приписам законодавства ТОВ «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» не надало доказів того, що вантаж починаючи з 13.07.2016 (з моменту закінчення митного оформлення вантажу після його відмови у пропуску через митний кордон) і по даний час правомірно не повернуто його відправнику, ТОВ «ЕКО ТАРА» на його вимогу.

Згідно ч. 2 статті 925 ЦК України позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Враховуючи те, що відповідач, як експедитор несе перед позивачем відповідальність за дії третіх осіб як за свої власні, то суд дійшов висновку, що ТОВ «ЕКО ТАРА», як вантажовідправник, мав право на пред'явлення відповідачу вимоги щодо повернення вантажу чи відшкодування його вартості.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача з претензією, яка залишилась неврегульованою сторонами самостійно.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч.2 ст.22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявності винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст.623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв'язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

За оцінкою суду в даному випадку відповідачем порушені зобов'язання, визначені пунктами договору, статті 14, 16 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, оскільки не доставив вантаж до місця призначення, без отримання відповідних інструкцій вантажовідправника, самостійно розпорядився вантажем, отриманим для перевезення, не повернув його на вимогу позивача у справі, що свідчить про фактичну втрату вантажу та наявність в діях відповідача складу цивільного правопорушення.

За приписами чинного законодавства за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно наявних в матеріалах справи документів, оформлених для організації перевезення, що вартість вантажу - 44 200 шт. днищ для дерев'яного ящику з тополі другого ґатунку розміром 390x590 мм. становить 3 624,40 євро, що в еквіваленті становить 99 924,71 гривень

Отже, у відповідності до статей 17, 18, 20 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, статей 22, 623, 920, 924, 929, 934 ЦК України та договору, укладеного між позивачем та відповідачем у справі, висновок Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача збитків в розмірі 99 924,71 грн є правомірним та обґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016у справі №910/14273/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство з підбору автомобілів «Консалт-Авто» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 у справі №910/14273/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 у справі №910/14273/16 залишити без змін.

3. Справу №910/14273/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко