ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017р. Справа № 914/888/17

За позовом:Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів
до відповідача:Роздільського державного гірничо-хімічного підприємства «Сірка», Львівська обл., м. Новий Розділ
про:стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат
Суддя Крупник Р.В. Секретар Гелеш Г.М.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №119-1745/2 від 05.05.2017р.);
від відповідача:не зявився;

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

10.05.2017р. на розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ПрАТ «Львівобленерго» (надалі Позивач) до Роздільського державного гірничо-хімічного підприємства «Сірка» (надалі Відповідач) про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 13.05.2017р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 01.06.2017р. Розгляд справи відкладався на 19.06.2017р. та 29.06.2017р., про що судом винесено відповідні ухвали.

Представник позивача в судове засідання зявився, просив суд позов задоволити повністю. Заявлені вимоги мотивує тим, що 12.03.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір про постачання електричної енергії №90209, відповідно до якого позивач зобовязувався продавати споживачу (відповідачу) електроенергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобовязувався у строки, встановлені договором. У звязку з тим, що поставлена електроенергія оплачувалася споживачем всупереч обумовленому договором строку, позивач просить суд стягнути з відповідача 24158,85 грн. пені, 5832,36 грн. 3% річних та 24089,67 грн. інфляційних втрат.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити. Заперечення на позов ґрунтуються на тому, що до розрахунку заборгованості позивачем безпідставно включено суму 199852,63 грн., станом на грудень 2015р., відповідно заявлені до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні розраховані неправильно. Крім цього, зі змісту відзиву випливає, що відповідач просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності: 1 рік до нарахованої пені та 3 роки до 3% річних та інфляційних.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що неявка належним чином повідомленого відповідача про час, дату та місце судового розгляду не перешкоджає вирішенню спору, оскільки, дослідивши наявні матеріали справи, суд визнав їх достатніми для того, щоб розглянути спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.03.2008р. між позивачем (Постачальником) та відповідачем (Споживачем) укладено Договір про постачання електричної енергії №90209 (надалі Договір), відповідно до Розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку№9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

За умовами п. 7.1., 7.5. Договору, облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. На підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатка №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» оформлюються наступні документи: акт про використану електричну енергію (акт про прийняття-передавання товарної продукції).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зобовязань за Договором позивачем в період з грудня 2015р. березень 2017р. здійснено відповідачу постачання електроенергії, що підтверджується Актами про використану електричну енергію за вказаний період.

У пунктах 1-3, 7 Додатку №2 «Порядок розрахунків» до Договору сторонами погоджено, що розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії. Розрахунковим періодом вважається період з 01 числа поточного місяця до 31 (останній день місяця) числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Величина коштів, яку має оплатити споживач за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію, визначається постачальником електричної енергії як добуток обсягу електричної енергії, спожитої (переданої) між датами зняття показів засобів обліку, на тариф, який діяв на кінець розрахункового періоду. Рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору постачальником були виставлені споживачу до оплати рахунки за активну енергію за період грудень 2015р. березень 2017р., однак такі сплачені відповідачем не були. У звязку з простроченням споживача, постачальником здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних, в тому числі і на заборгованість, яка існувала за Договором у споживача, станом на 01.12.2015р. у розмірі 199852,63 грн.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником (ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику»).

Положеннями ч.ч. 1,2 ст. 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником (ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику»).

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» та «Про електроенергетику».

Так, положеннями ч.ч. 6,7 ст. 276 ГК України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно п.п. 6.1., 6.11. Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996р. «Про затвердження Правил користування електричною енергією», розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що рахунки на оплату в строки, визначені п. 6 «Порядку розрахунків» (Додатку №2 до Договору) відповідачем оплачені не були.

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так як відповідачем у встановлений в Договорі термін кошти за одержану електричну енергію сплачені не були, він вважається таким, що прострочив.

При цьому слід зазначити, що при аналізі розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, судом встановлено, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних здійснювалося не виходячи з вартості поставленої відповідачу електроенергії за період грудень 2015р. березень 2017р., а також в розмір боргу було включено заборгованість в розмірі 199852,63 грн., яка як стверджує позивач існувала у відповідача станом на 01.12.2015р. (який складається з боргу, який було стягнуто з боржника за рішенням господарського суду Львівської області від 12.06.2014р. у справі №914/1614/14 та поточними нарахуваннями до грудня 2015р.). Судом відхиляються покликання відповідача на безпідставність включення до розміру боргу коштів в сумі 199852,63 грн. та нарахування на такі 3% річних, інфляційних та пені, оскільки останнім не було належними та допустимими доказами спростовано відсутності такої заборгованості, зокрема, не представлено доказів виконання рішення у справі №914/1614/14, не надано доказів оплати спожитої електроенергії за період до грудня 2015р. Більше того, згідно п. 7.1. постанови Пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013р., за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відтак суд зазначає, що включення суми 199852,63 грн. в розмір боргу на який позивачем здійснювалося нарахування 3% річних та інфляційних є обґрунтованим.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що такі розрахунки проведені правильно, а тому 3% річних та інфляційні підлягають стягненню з відповідача повністю, у заявлених розмірах.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин у частині нарахування 3% річних та інфляційних, то така задоволенню не підлягає, оскільки періоди нарахування позивачем річних та інфляційних обрані у межах строків позовної давності.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Щодо підставності нарахування пені то суд зазначає наступне.

Частиною 1, 3 ст. ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність споживача за несвоєчасне внесення платежів за використану електроенергію у вигляді стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, передбачено пп. 4.2.1. п. 4.2. Договору.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); (положення ст. 256, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Перевіривши правильність розрахунку пені, суд зазначає, що період її нарахування обрано позивачем у межах строку позовної давності, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та разом з тим, нарахування пені (враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України та заяву відповідача про застосування строку позовної давності до нарахованої пені) на суму боргу, яка включає сальдо на 01.12.2015р., нарахування за грудень 2015р., січень березень 2016р. є безпідставним з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Здійснивши перерахунок пені (виходячи виключно з сум боргу за період квітень жовтень 2016р.) суд прийшов до висновку, що така підлягає стягненню з відповідача частково, у розмірі 1201,21 грн. У решті цих вимог суд відмовляє.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Роздільського державного гірничо-хімічного підприємства «Сірка» (81652, Львівська обл., м. Новий Розділ, вул. Гірнича, 2; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3; ) 1201,21 грн. пені, 5832,36 грн. 3% річних, 24098,67 грн. інфляційних втрат та 921,12 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 03.07.2017 р.

Суддя Крупник Р.В.