ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року Справа № 908/2516/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргиконцерну "Міські теплові мережі"
напостанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.03.17 та рішення господарського суду Запорізької області від 26.12.16
у справігосподарського суду Запорізької області №908/2516/16
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Запорожпроект"
доконцерну "Міські теплові мережі"
простягнення суми

за участі представників сторін:

від позивача - Котелевський К.В.,

від відповідача - Литвиненко Ж.М.,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Запорожпроект" звернулися до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з концерну "Міські теплові мережі" 277 772,03грн., у тому числі 24 959,87грн. 3% річних, 252 812,16грн. втрат від зміни індексу інфляції, а також клопотанням про стягнення з концерну "МТМ" 10 000,00грн. витрат на оплату послуг адвоката. Позов обгрунтовано положеннями ст.625 ЦК України, та наявністю невиконаного судового рішення про стягнення з концерну "МТМ" заборгованості за договором підряду на проведення проектних робіт №102 від 12.02.2013.

26.12.2016 рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Науменко А.О.), залишеним без змін 06.03.2017 постановою Донецького апеляційного господарського суду (судді Чернота Л.Ф., Стойка О.В., Зубченко І.В.) збільшені позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з концерну "Міські теплові мережі" на користь ТОВ "Запорожпроект" 24 951,13грн. 3% річних, 252 043,26грн. інфляційних втрат, 9 971,87грн. адвокатських витрат та судовий збір.

У касаційній скарзі концерн "Міські теплові мережі" посилалися на неповне з'ясування судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення незаконних судових рішень, які просили скасувати, а справу передати для нового розгляду до суду першої інстанції.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Як видно із матеріалів справи, рішенням господарського суду Запорізької області від 28.07.2016 у справі № 908/1051/16, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто 290 240,08грн. основної заборгованості за договором підряду на проведення проектних робіт № 102 від 12.02.2013.

Вирішуючи зазначений спір по суті заявлених вимог, господарські суди встановили, що факт виконання позивачем передбачених договором робіт з розробки проектно-кошторисної документації на загальну суму 513 837,48 грн. та факт прийняття таких робіт відповідачем є доведеним, про що свідчать складені та підписані між сторонами без зауважень та заперечень акти про надання послуг, акти приймання-передачі проектної документації, а також позитивні звіти ДП "Укрдержбудекспертиза", такі факти відповідачем не спростовані, строк оплати виконаних робіт відповідно до умов договору є таким, що настав, однак, відповідач здійснив лише часткову оплату виконаних позивачем робіт у сумі 223 597,36грн., , у зв'язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 290 240,08грн., доказів погашення якої до матеріалів справи не додано, тому визнали позовні вимоги обґрунтованими і доведеними.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ухвалення господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Установлені частиною 2 цієї статті наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, суди попередніх інстанцій застосовуючи вищевикладені положення закону, обгрунтовано виходили з того, що судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, за обставин наявності непогашеної безспірної заборгованості відповідача перед позивачем, встановленої судовими рішеннями у справі №908/1051/16, попередні судові інстанції мотивовано дійшли висновку про те, що заявлені у цій справі позовні вимоги підлягають до задоволення, тому перевіривши розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат, обгрунтовано постановили про часткове задоволення позову. При цьому врахувавши наявність доказів, що підтверджують факт надання адвокатом Колядою А.С. відповідних послуг з представництва інтересів позивача у цій справі, стягнули з відповідача понесені позивачем витрат на послуги адвоката, обмеживши їх розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат у цій конкретній справі.

Що стосується доводів заявника про відсутність підстав для застосування положень ст.625 ЦК України у зв'язку з простроченням кредитором запропонованого боржником виконаного зобов'язання відповідно до ст.613 ЦК України, то вони не беруться до уваги, оскільки наявність основного боргу встановлена судовим рішенням, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за час з дня порушення зобов'язання до повного виконання судового рішення є правомірним.

Решта доводів заявника касаційної скарги не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій про підставність і обґрунтованість позовних вимог та фактично зводяться до намагання переоцінити досліджені судами докази та встановлені судами обставини, що відповідно до приписів ч.2 ст.1117 ГПК України при здійсненні у касаційному порядку перегляду судових рішень не допускається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу концерну "Міські теплові мережі" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.03.17 та рішення господарського суду Запорізької області від 26.12.16 у справі №908/2516/16 - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя Л.В. Ковтонюк

Суддя Ж.О. Корнілова