номер провадження справи 22/9/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 Справа № 908/941/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Лінчук А.В.

За участю представників сторін: від позивача ОСОБА_1, довіреність №3194 від 08.12.2016; від відповідача не зявився;

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/941/17

за позовом: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133)

до відповідача: Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17, оф. 5-1)

про стягнення 2650530,79 грн

СУТНІСТЬ СПОРУ:

05.05.2017 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про стягнення з останнього заборгованості за договором про надання послуг № 12Т-13 від 23.04.2013 в сумі 2650530,79 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.05.2017 позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/941/17, якій присвоєно номер провадження 22/9/17, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 06.06.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує свої зобовязання з оплати за договором № 12Т-13 від 23.04.2013 про надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, у звязку з чим за ним виникла заборгованість в сумі 2650530,79 грн, з яких 2344792,35 грн основна заборгованість, 211966,84 грн пеня, 22724,42 грн 3% річних та 71047,18 грн інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» посилається на ст. ст. 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198, 218, 230, 231 Господарського кодексу України та ст. ст. 1, 2, 4-1, 12, 13, 15, 49, 82-85, 87 Господарського процесуального кодексу України.

06.06.2017 у судовому засіданні була оголошена перерва до 22.06.2017.

21.06.2017 до Господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Згідно заяви позивача сума основної заборгованості була сплачена відповідачем під час розгляду справи в повному обсязі. Як наслідок, позивач у судовому засіданні просив стягнути з Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради заборгованість у розмірі 364347,17 грн, з яких 160363,33 грн пеня, 168925,18 грн інфляційні втрати, 35058,66 грн 3 % річних.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Заява позивача відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та прийнята судом до розгляду, у звязку з чим має місце нова ціна позову 364347,17 грн, з яких 160363,33 грн пеня, 168925,18 грн інфляційні втрати, 35058,66 грн 3 % річних.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, відповідач по справі, письмового відзиву на позовну заяву не надав, в судове засідання 22.06.2017 не зявився, причин неявки не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні 22.06.2017 підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, в повному обсязі, просив їх задовольнити. У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 22.06.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

23.04.2013 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» та Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради було укладено договір про надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії № 12Т-13, відповідно до умов п. 1.1 якого теплопостачальна організація зобовязується надати послуги споживачу, зазначені у п. 1.2 договору в необхідних йому обсягах відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства, а споживач зобовязується сплачувати за отримані послуги за встановленими тарифами у строки, які передбачені цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору найменування послуг: «Надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії».

Відповідно до п. 4.1 договору в редакції додаткової угоди від 24.06.2014 розрахунковим документом на оплату є 2-х сторонній акт про надання послуг з виробництва теплової енергії, 2-х сторонній акт про надання послуг з транспортування теплової енергії, 2-х сторонній акт про надання послуг з постачання теплової енергії. Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються споживачем за фактично спожитий обсяг теплової енергії на підставі оформлених 2-х сторонніх актів про надання послуг з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії відповідно до діючого в звітний період тарифу на теплову енергію.

Пункт 4.4 договору закріплює, що розрахунки за відпущену теплову енергію, враховуючи транспортування та постачання теплової енергії, здійснюється споживачем за фактичний обсяг щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок теплопостачальної організації. Можливі інші форми розрахунків за відпущену теплову енергію за договором, які не суперечать діючому законодавству.

Згідно з п. 6.1.1 договору споживач теплової енергії зобовязаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати спожиту теплову енергію, включаючи виробництво, транспортування та постачання теплової енергії за встановленими тарифами, в порядку та в строки, передбачені цим договором, а також нормативними документами, вказаними в п. 1.1 цього договору.

Відповідно до п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. За невиконання або неналежне виконання сторонами зобовязань за договором винна сторона відшкодовує іншій заподіяні збитки. Відшкодування збитків не звільняє від виконання зобовязань за цим договором.

У пункті 4.5 сторони погодили, що у випадку прострочення сплати наданих послуг в строк, зазначений за п. 4.4 цього договору, споживач зобовязаний сплатити теплопостачальній організації пеню за весь час прострочення в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

Згідно з п. 11.1 договору договір вважається укладеним з моменту його підписання споживачем та теплопостачальною організацією та діє до 31.12.2013. Дія договору продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до припинення строку його дії жодна із сторін не заявить про закінчення його дії.

Доказів припинення дії договору сторони не надали, отже його умови на момент розгляду справи судом є чинними.

Позивачем на користь відповідача на виконання умов договору № 12Т-13 від 23.04.2013 були надані послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії відповідно до актів про надання послуг:

- акт за виробництво теплоенергії № 160/10 за жовтень 2016 від 31.10.2016 на суму 2130463,76 грн.

- акт за транспортування теплоенергії № 161/10 за жовтень 2016 від 31.10.2016 на суму 552371,29 грн.

- акт за постачання теплоенергії № 162/10 за жовтень 2016 від 31.10.2016 на суму 9731,70 грн.

Усього послуг за договором № 12Т-13 від 23.04.2013 за жовтень надано на суму в розмірі 2692566,75 грн.

Зобовязання по сплаті наданих послуг з виробництва теплової енергії за актом виробництва теплоенергії № 160/10 за жовтень 2016 від 31.10.2016 було припинено частково проведенням заліку зустрічних однорідних вимог 30.11.2016 на підставі заяви № 42-25/27894 в сумі 347774,40 грн.

Отже, після проведення заліку зустрічних однорідних вимог 30.11.2016 залишок заборгованості за актом виробництва теплоенергії № 160/10 за жовтень 2016 від 31.10.2016 склав 1782689,36 грн.

Всього залишок заборгованості за актами № 160/10, № 161/10, № 162/10 від 31.10.2016 на час подачі позову склав 2344792,35 грн.

Як вказує позивач у заяві про зменшення розміру позовних вимог, відповідач під час розгляду справи 31.05.2017 здійснив оплату основної заборгованості за вказаними актами надання послуг в повному обсязі та просить суд зменшити розмір позовних вимог в частині зобовязань по сплаті основної заборгованості у розмірі 2344792,35 грн.

З акту звірки взаємних розрахунків № 48 станом на 09.06.2017, що був надісланий позивачем на адресу КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради 15.06.2017, вбачається, що заборгованість КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради перед позивачем за актами № 160/10, № 161/10, № 162/10 від 31.10.2016 по договору № 12-Т від 23.04.2013 відсутня.

У звязку з тим, що відповідач сплатив основну заборгованість після подачі позову, має місце прострочка виконання зобовязань по сплаті. На прострочену заборгованість у розмірі 2344792,35 грн позивач нарахував пеню у розмірі 160363,33 грн, 3 % річних у розмірі 35058,66 грн та інфляційні втрати у розмірі 168925,18 грн.

Предметом розгляду по даній справі, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, є стягнення з КП «ПКВ» ЕМР за договором про надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії № 12Т-13 від 23.04.2013 заборгованості у розмірі 364347,17 грн, з яких 160363,33 грн пеня за період з 30.11.2016 по 30.05.2017, 168925,18 грн інфляційні втрати за період з грудня 2016 року по травень 2017 року та 35058,66 грн 3 % річних за період з 30.11.2016 по 30.05.2017.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав..

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору про надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона,має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов п. 4.4 договору відповідач не розрахувався з позивачем за отримані ним у жовтні 2016 року послуги до останнього числа місяця, наступного за звітним, у звязку з чим з 30.11.2016 за відповідачем виникла прострочена заборгованість за надані послуги в розмірі 2344792,35 грн.

Відповідно до п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. За невиконання або неналежне виконання сторонами зобовязань за договором винна сторона відшкодовує іншій заподіяні збитки. Відшкодування збитків не звільняє від виконання зобовязань за цим договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення оплати боргу позивач нарахував 3% річних у розмірі 35058,66 грн за період з 30.11.2016 по 30.05.2017 та інфляційні втрати в розмірі 168925,18 грн за період з грудня 2016 року по травень 2017 року.

Суд перевірив розрахунок позивача та встановив, що він є вірним, у звязку з чим вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 35058,66 грн та інфляційних втрат в розмірі 168925,18 грн є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 160363,33 грн пені за період з 30.11.2016 по 30.05.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 4.5 сторони погодили, що у випадку прострочення сплати наданих послуг в строк, зазначений за п. 4.4 цього договору, споживач зобовязаний сплатити теплопостачальній організації пеню за весь час прострочення в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

За розрахунком суду за період з 30.11.2016 по 30.05.2017 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 160427,22 грн. Однак, оскільки суд не може виходити за межі заявлених вимог, пеня підлягає стягненню у розмірі, що заявлений позивачем 160363,33 грн.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 5465,21 грн.

Суд звертає увагу позивача, що у звязку зі зменшенням розміру позовних вимог, позивач на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» має право звернутися до Господарського суду Запорізької області з клопотанням про повернення суми судового збору в розмірі переплаченої суми 34292,75 грн.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про стягнення 364347,17 грн задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17, оф. 5-1, ) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ) 160363 (сто шістдесят тисяч триста шістдесят три) грн 33 коп. пені, 168925 (сто шістдесят вісім девятсот двадцять пять) грн 18 коп. інфляційних втрат, 35058 (тридцять пять тисяч пятдесят вісім) грн 66 коп. 3 % річних та 5465,21 (пять тисяч чотириста шістдесят пять) грн 21 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 27.06.2017.

Суддя О.В. Ярешко