ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 904/10738/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Бондар С.В. і Грек Б.М.

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (далі - Компанія),

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.03.2017

зі справи № 904/10738/16

за позовом Компанії

до комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго", м. Павлоград Дніпропетровської області (далі - Підприємство),

про стягнення заборгованості.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Старчика А.А.,

відповідача - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення: 491 819,53 грн. основного боргу; 37 757,01 грн. "інфляційних"; 14 634,13 грн. - 3 % річних; 173 097,28 грн. пені.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 (суддя Петрова В.І.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 (колегія суддів у складі: Вечірко І.О. - головуючий, Антонік С.Г. і Березкіна О.В.): припинено провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 491 819,53 грн.; позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Підприємства на користь Компанії: 85 508,16 грн. пені; 14 517,24 грн. - 3 % річних; 37 757,01 грн. "інфляційних"; 10 726,65 грн. витрат зі сплати судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Компанія просить: рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи скасувати в частині, згідно з якою зменшено розмір пені на 50%; прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Підприємства на користь Компанії пеню у повному обсязі; відшкодувати за рахунок Підприємства понесені Компанією судові витрати. Скаргу мотивовано прийняттям судових рішень з порушенням норм матеріального і процесуального права, в тому числі статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 219, 229, 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 42, 43, 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

26.11.2014 Компанією (продавець) та Підприємством (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1063/15-КП-3 (далі - Договір), відповідно до якого:

- продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього Договору (пункт 1.1);

- газ, що поставляється за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (пункт 1.2);

- продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 1423,418 тис.куб.м (пункт 2.1);

- приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (пункт 3.3);

- не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4, у редакції додаткової угоди від 22.10.2015 №9);

- оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1);

- у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 Договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2);

- договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11).

На виконання умов Договору, Компанія протягом січня - квітня та жовтня - грудня 2015 року передала у власність Підприємству, а останнє прийняло природний газ на загальну суму 5 337 098,62 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі.

Проте Підприємство не повністю розрахувалося за отриманий природний газ, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед Компанією у розмірі 491 819,53 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду.

Після такого звернення відповідач сплатив залишок боргу в розмірі 491 819,53 грн.; у зв'язку з цим суд першої інстанції на підставі пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України припинив провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача основного боргу.

Здійснивши перерахунок 3% річних та "інфляційних витрат", місцевий господарський суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 14 517,24 грн. за період з 17.02.2015 по 03.10.2016 та 37 757,01 грн. "інфляційних витрат" за період прострочення з квітня по липень 2015 року та з грудня 2015 року по серпень 2016 року.

Врахувавши майнові інтереси сторін, взявши до уваги значний розмір пені, статус відповідача, а також повну оплату відповідачем основної заборгованості, місцевий господарський суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про зменшення розміру пені на 50% та вирішив стягнути з відповідача 85 508,16 грн. пені.

Суд першої інстанції визнав безпідставними посилання відповідача на частину третю статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки для списання неустойки, 3% річних та інфляційних у порядку, передбаченому згаданим Законом, відповідач мав набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Належні та допустимі докази включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених частиною другою статті 3 названого Закону для включення до такого реєстру відсутні.

Причиною подання касаційної скарги стало питання про наявність або відсутність підстав для зменшення господарським судом заявленої до стягнення суми пені. В іншій частині судові рішення попередніх судових інстанцій, прийняті по суті даної справи, не оскаржуються жодною із сторін.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктами 3 та 6 статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Попередні судові інстанції з огляду на встановлені ними фактичні обставини справи, врахувавши: що несвоєчасна оплата відповідачем за поставлений газ сталася внаслідок значних боргів населення за спожиту теплову енергію; що відповідач надає послуги з опалення за тарифами, які затверджуються державою та є нижчими собівартості послуг, що виробляються відповідачем; несвоєчасне надходження з бюджету субвенцій з різниці між встановленим тарифом та собівартістю наданих послуг; значний розмір пені; повну оплату відповідачем вартості отриманого природного газу за Договором, - дійшли не спростовуваного доводами касаційної скарги висновку про можливість і допустимість зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50%, що не суперечить нормам матеріального і процесуального права та є правом господарського суду при прийнятті рішення.

Водночас оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, яка згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Визначених процесуальним законом підстав для скасування судових рішень в їх оскаржуваній частині не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 зі справи № 904/10738/16 залишити без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"- без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя С. Бондар

Суддя Б. Грек