РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017Справа №910/2350/17

За позовом Приватного підприємства «Укр-Петроль»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1

про визнання договору недійсним

та за позовами третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору:

1) Приватного підприємства «Торгівельна компанія «Укр-Петроль»

2) Приватного підприємства «Торговий дім «Укр-Петроль»

3) Приватного підприємства «Універсам»

про визнання договору недійсним

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Оксентюк А.М. (представник за довіреністю);

Мандзик П.І. (представник за довіреністю);

від відповідача - Клочко О.В. (представник за довіреністю);

від третьої особи 1 - не з'явився;

від третьої особи 2 - не з'явився;

від третьої особи з самостійними вимогами 1 - не з'явився;

від третьої особи з самостійними вимогами 2 - не з'явився;

від третьої особи з самостійними вимогами 3 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Приватне підприємство «Укр-Петроль» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору №20-01-12 від 24.07.2012 про відновлювальну кредитну лінію.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24.07.2012 між Приватним підприємством «Укр-Петроль» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) було укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію №20-01-12. Так на думку позивача, укладений між сторонами договір не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки з боку позичальника спірний договір підписаний особою, яка не мала належних повноважень підписання такого договору.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати недійсним Договір про відновлювальну кредитну лінію №20-01-12 від 24.07.2012, що був укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Приватним підприємством «Укр-Петроль».

В ході розгляду справи, 20.04.2017 до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Торгівельна компанія «Укр-Петроль», як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, в якій позивач просив суд визнати недійсним Договір про відновлювальну кредитну лінію №20-01-12 від 24.07.2012, що був укладений між Публічним акціонерним товариством «банк «Фінанси та Кредит» та Приватним підприємством «Укр-Петроль».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.04.2017 прийнято позовну заяву Приватного підприємства «Торгівельна компанія «Укр-Петроль» до провадження для її спільного розгляду з позовом Приватного підприємства «Укр-Петроль», та залучено у якості третьої особи-1 з самостійними вимогами на предмет спору.

29.04.2017 до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Торговий дім «Укр-Петроль», як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, в якій позивач просив суд визнати недійсним Договір про відновлювальну кредитну лінію №20-01-12 від 24.07.2012, що був укладений між Публічним акціонерним товариством «банк «Фінанси та Кредит» та Приватним підприємством «Укр-Петроль».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.06.2017 прийнято позовну заяву Приватного підприємства «Торговий дім «Укр-Петроль» до провадження для її спільного розгляду з позовом Приватного підприємства «Укр-Петроль», та залучено у якості третьої особи-2 з самостійними вимогами на предмет спору.

06.06.2017 до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Універсам», як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, в якій позивач просив суд визнати недійсним Договір про відновлювальну кредитну лінію №20-01-12 від 24.07.2012, що був укладений між Публічним акціонерним товариством «банк «Фінанси та Кредит» та Приватним підприємством «Укр-Петроль».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.06.2017 прийнято позовну заяву Приватного підприємства «Універсам» до провадження для її спільного розгляду з позовом Приватного підприємства «Укр-Петроль», та залучено у якості третьої особи-2 з самостійними вимогами на предмет спору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов крім того, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що спірний договір було укладено з директором позивача, який діяв в межах повноважень наданих останньому статутом підприємства та на підставі рішення власника підприємства, яким було уповноважено директора позивача на укладення спірного договору.

За таких обставин відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Крім того, відповідачем у поданому до суду відзиві було заявлено про застосування строків позовної давності.

Представник третьої особи 1 - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, проте через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав пояснення по суті справи в яких заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зокрема зазначив, що Банком на виконання умов спірного договору було надано позивачеві кредит, в той же час, на думку Фонду, наразі позивач ухиляється від виконання своїх обов'язків з повернення кредиту, у зв'язку з чим і звернувся до суду із указаним позовом.

Також, щодо позовних заяв третіх осіб із самостійними вимогами зазначив, що останні не спрямовані на предмет спору між позивачем та відповідачем, а фактично дублюють позовні вимоги позивача у даній справі.

На підставі викладеного Фонд просить відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи 2 - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, пояснень по суті справи не надав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представники третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору Приватного підприємства «Торгівельна компанія «Укр-Петроль» та Приватного підприємства «Торговий дім «Укр-Петроль» в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - Приватного підприємства «Універсам» в судове засідання не з'явився, проте через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого останнє посилається на те, що ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви підприємства та призначення її до розгляду ПП «Універсам» отримало лише 20.06.2017, відтак у останнього не має можливості направити уповноваженого представника в судове засідання.

Так, щодо поданого Приватним підприємством «Універсам» клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне зазначити, що треті особи із самостійними вимогами на предмет спору подаючи до суду позовні заяви, були обізнані про розгляд даної справи, крім того, не були позбавлені можливості переглянути інформацію про прийняття або повернення їхніх позовних заяв із Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація в якому є достовірною та відкритою для всіх учасників процесу. Разом з тим, з поданого ПП «Універсам» клопотання про відкладення розгляду справи вбачається, що останнє підписано директором підприємства та подане до канцелярії суду безпосередньо перед судовим засіданням, а не направлено поштовим відправленням, відтак особа, яку було уповноважено подати зазначене клопотання, не була позбавлена права з'явитись в судове засідання, зокрема і в якості вільного слухача.

Крім того, щодо неявки в судове засідання третьої особи 2 - ОСОБА_1 суд зазначає, що останній є власником Приватного підприємства «Укр-Петроль», позивача у даній справі, відтак останній мав бути обізнаний про розгляд даної справи, а відтак не був позбавлений права з'явитись в судове засідання, або уповноважити представника, у тому числі і представника позивача, на представлення його прав та інтересів у розгляді даної справи.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору та уникнення затягування судового процесу, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників третьої особи-2 та третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору в судове засідання не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2012 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (Банк) та Приватним підприємством «Укр-Петроль» (позичальник) було укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію №20-01-12, відповідно до умов якого Банк відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 6500000 грн., а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 23.07.2014 року і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, впродовж строку, вказаного в п.2.1 цього договору позичальник має право неодноразово повертати Банку отримані по кредитній лінії кошти повністю або частинами, отримувати за згодою Банку кредитні кошти таким чином, щоб загальний розмір виданих позичальникові кредитних коштів, тобто основної позичкової заборгованості позичальника, у будь-який момент часу складав не більше загальної суми кредитної лінії, вказаної в п.1.1 цього договору. Вказане положення зберігає силу і у тому випадку, якщо в який-небудь момент часу позичальник повністю поверне Банку отримані кредитні кошти, за умови, що строк, визначений у п.2.1 цього договору на сплинув.

Згідно з п.2.1 Договору, видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в трок з 24.07.2012 року по 23.07.2014 року по письмових заявках позичальника, за згодою Банку, шляхом перерахування їх з позичкового на поточний рахунок позичальника, якщо інше не вказано в письмовій заявці.

Пунктом 2.4 Договору, позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти Банку в строк, що вказаний в п.1.1 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Відповідно до п.5.1 Договору, забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є Договір застави майнових прав №21037-90403/0712 від 24.07.2012 року, Договір поруки №20-01-12/1 від 24.07.2012 року укладений з ОСОБА_1 (засновник, 100% СК), Договір поруки №20-01-12/2 від 24.07.2012 року укладений з ПП «Торговий Дім «Укр-Петроль» та Договір поруки №20-01-12/3 від 24.07.2012 року укладений з ПП «Торгівельна компанія «Укр-Петроль».

А також позичальник зобов'язується забезпечити передачу в іпотеку Банку в якості забезпечення по цьому кредитному договору в термін не пізніше 27.07.2012 майно (відповідно до переліку майна у зазначеному пункті договору), що знаходиться за адресо: Волинська обл., Луцький р-н., с. Зміїнець, вул. Луцька 1а, що належить майновому поручителю - ПП «Універсам».

Згідно з п.8.4 Договору, позичальник засвідчує і гарантує, що позичальником надані Банку усі документи, що визначають повноваження керівника, органів управління позичальника на укладення цього договору.

Відповідно до п.8.5 Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

За умовами п.8.8 Договору, сторони заявляють, що з укладенням цього договору досягли домовленості по всіх його істотних умовах та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та потребуючими додаткового погодження.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Нормами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як на підставу визнання Договору про відновлювальну кредитну лінію №20-01-12 від 24.07.2012 позивач посилається на те, що з боку позичальника вказаний договір підписаний Директором Приватного підприємства «Укр-Петроль» - ОСОБА_6, який в свою чергу у відповідності до Статуту підприємства не мав права укладати такий договорі без відповідного рішення власника підприємства, та відповідної довіреності на надання повноважень директорі для укладення такого договору.

Так судом встановлено, відповідно до Статуту Приватного підприємства «Укр-Петроль» власником підприємства є ОСОБА_1.

Пунктом 4.1 Статуту визначено, що управління підприємством здійснює власник або призначений ним директор, прийнятий на основі контракту.

За умовами п.4.3 Статуту, директор підприємства, зокрема, діє від імені підприємства, без довіреності, за виключенням випадків передбачених даним статутом, представляє його в інших підприємствах, організаціях, установах, а також в суді та господарському суді.

Відповідно до п.3.4 Статуту, операції з об'єктами нерухомого майна підприємства здійснюються за рішенням власника підприємства, підпис якого нотаріально засвідчується. Повноваження особи щодо відчуження об'єктів нерухомого майна підприємства визначається в нотаріально посвідченій довіреності виданій власником.

Разом з тим, 01.01.2012 між ОСОБА_1, як власником ПП «Укр-Петроль» та ОСОБА_6, як працівником, було укладено Контракт №1 на виконання обов'язків директора, відповідно до умов якого працівник зобов'язується виконувати обов'язки директора Приватного підприємства «Укр-Петроль», а власник створювати необхідні умови для роботи працівника.

Відповідно до п.2.2 Контракту, працівник виконає такі постійні функції та обов'язки: організовує роботу підприємства; представляє інтереси підприємства з іншими підприємствами, установами та організаціями, а також фізичними особами; укладає угоди в інтересах підприємства, що не перевищують 100000 грн.; контролює виконання працівниками своїх обов'язків; виконує всі доручення власника підприємства; звітується перед власником за виконану роботу.

Згідно з п.2.4 Контракту, операції з об'єктами нерухомого майна підприємства, укладення кредитних угод здійснюються за рішенням власника підприємства, підпис якого нотаріально засвідчується. Повноваження особи щодо відчуження об'єктів нерухомого майна підприємства, підписання кредитних угод, визначається в нотаріально посвідченій довіреності виданій власником.

Так, позивач стверджує, що Директор ПП «Укр-Петроль» ОСОБА_6 не мав права укладати спірний Кредитний договір, оскільки на момент укладення договору у останнього не було дозволу наданого власником підприємства.

В той же час, судом встановлено, що Рішенням власника №05/08-11ТК Приватного підприємства «Укр-Петроль» - ОСОБА_1 (копія якого наявна в матеріалах справи, а оригінал оглянуто в судовому засіданні) було надано згоду на укладення договору про відновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в сумі 6500000 грн.

Абзацом 2 вказаного рішення, власник позивача доручив директору ПП «Укр-Петроль» ОСОБА_6 здійснити всі необхідні дії щодо оформлення і підписання договору про відновлювальну кредитну лінію та договору застави майнових прав по договору купівлі-продажу нафтопродуктів №2 від 03.01.2007 року, заключного між ПП «Укр-Петроль» і ПП «ТД «Укр-Петроль» в сумі 100000000 грн.

Вказане рішення посвідчене 23.07.2012 року Приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. та зареєстроване за №1089.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що директор Приватного підприємства «Укр-Петроль» - ОСОБА_6 мав право для підписання договору про відновлювальну кредитну лінію №20-01-12 від 24.07.2012.

В той же час, як вбачається із Статуту позивача, останнім не встановлено конкретної форми для довіреностей та не визначено на якому бланку має бути надрукована така довіреність.

Відповідно до п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства, дійсність зазначеного договору підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема рішенням власника позивача щодо надання директору ПП «Укр-Петроль» повноважень для укладення спірного договору, відтак останній, підписаний особою, яка мала необхідний обсяг цивільної правоздатності та повноваження, а тому підстави для визнання вказаного договору недійсним, визначені ст.215 ЦК України відсутні, у зв'язку з чим, позовні вимоги Приватного підприємства «Укр-Петроль» задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог Приватного підприємства «Торгівельна компанія «Укр-Петроль», Приватного підприємства «Торговий дім «Укр-Петроль», Приватного підприємства «Універсам», які подали позови третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 26 Господарського процесуального кодексу України визначено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до прийняття рішення господарським судом, подавши позов до однієї або двох сторін.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки позивача.

Відповідно до п.1.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 вступ у справу третьої особи, яка має самостійні вимоги на предмет спору, можливий тільки на підставі її позовної заяви, що повинна відповідати вимогам статей 54-57 ГПК. Питання про прийняття такої заяви, відмову в її прийнятті або про її повернення вирішується на загальних підставах згідно зі статтями 61-63 ГПК, зокрема, третя особа звертається з позовом, за яким вимоги є тотожними вимогам за первісним позовом. Якщо ж така третя особа звертається з позовом, вимоги за яким не є тотожними вимогам за первісним позовом, позов третьої особи може бути повернуто на підставі пункту 5 частини першої статті 63 ГПК, оскільки третя особа може бути допущена до участі у справі лише тоді, коли її самостійна вимога стосується предмета спору між позивачем і відповідачем у справі.

У розумінні вищенаведеної норми треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору - це ймовірні суб'єкти спірних матеріальних правовідносин, які вступають у чужий процес із метою захисту своїх суб'єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів. У процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа може вважати, що саме їй належить право на предмет спору. Під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

В той же час, в ході розгляду справи та дослідження матеріалів представлених на розгляд суду, судом встановлено, що подані позовні заяви третіх осіб фактично дублюють вимоги позивача у даній справі. Так у поданих до суду позовних заявах треті особи фактично не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а виключно підтримують заявлені позивачем позовні вимоги з тих же підстав.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовів Приватного підприємства «Торгівельна компанія «Укр-Петроль», Приватного підприємства «Торговий дім «Укр-Петроль», Приватного підприємства «Універсам» як третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору.

Разом з тим, щодо заявленого в ході розгляду справи відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтями 261, 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В той же час, враховуючи відсутність порушеного права позивача та відмову у задоволенні позову, суд не вбачає підстав для застосування до позивача строків позовної давності.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Разом з тим, витрати по сплаті судового збору за подання позовних заяв третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору покладаються на Приватне підприємство «Торгівельна компанія «Укр-Петроль», Приватне підприємство «Торговий дім «Укр-Петроль», Приватне підприємство «Універсам» - відповідно.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного підприємства «Укр-Петроль» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним Договору №20-01-12 від 24.07.2012 про відновлювальну кредитну лінію, відмовити.

У задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - Приватного підприємства «Торгівельна компанія «Укр-Петроль», відмовити.

У задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - Приватного підприємства «Торговий дім «Укр-Петроль», відмовити.

У задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - Приватного підприємства «Універсам», відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 26.07.2017

Суддя Я.В. Маринченко