ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.07.17р. Справа № 904/5972/17

За позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 7 037 771 грн. 53 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт (довіреність № 5175-К-О від 19.03.2017)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд" (далі - відповідач) заборгованість за кредитним договором № 2Д082Г від 12.07.2004 у розмірі 7 037 771 грн. 53 коп.

Ціна позову складається з заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в період з 02.12.2016 по 11.04.2017 в сумі 7 037 771 грн. 53 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 в частині повної та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом в період з 02.12.2016 по 11.04.2017, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 7 037 771 грн. 53 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 14.06.2017.

Від позивача надійшла заява про долучення документів (вх.суду 33978/17 від 14.06.2017), в якій позивач просив суд долучити до матеріалів справи додаткові докази.

У судове засідання 14.06.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 14.06.2017 не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, при цьому, про день час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням № 080 (№ 788), з якого вбачається, що ухвала суду отримана відповідачем 24.05.2017 (а.с.93).

Судом було зауважено, що відповідно до частини 3 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У зв'язку з викладеним, ухвалою суду від 14.06.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 22.06.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Від позивача надійшла заява про долучення документів (вх.суду 34825/17 від 20.06.2017), в якій позивач просив суд долучити до матеріалів справи додаткові докази.

У судове засідання 22.06.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 22.06.2017 вдруге не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав.

У судовому засіданні 22.06.2017 судом було зауважено, що доказів належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи матеріали справи не містять.

У зв'язку з викладеним, ухвалою суду від 22.06.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 05.07.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі. Додатково судом здійснювалися спроби повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи телефонограмою, шляхом передачі її на номери телефонів, зазначені у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.05.2017, але в період з 23.06.2017 по 29.06.2017 за вказаними телефонами ніхто не відповідає (а.с.127-128).

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції. Крім того, судом здійснені всі можливі заходи щодо всебічного та повного з'ясування фактичних обставин справи; розгляд справи неодноразово відкладався, з метою надання сторонам можливості реалізувати принцип змагальності, рівності всіх учасників процесу перед законом та судом, забезпечення участі представників у судовому засіданні та надання додаткових доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Також, суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 22.06.2017, не було повернуто за зворотною адресою, не повернулося також і поштове повідомлення про його отримання відповідачем.

Слід зазначити, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Так, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а саме: юридична адреса, на яку надсилалась кореспонденція суду, підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.05.2017; судом здійснювалося відстеження поштового відправлення суду на адресу відповідача, шляхом формування витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного поштового відправлення суду, а також виготовлялась копія реєстру № 130 на відправку рекомендованої пошти з повідомленням від 15.06.2017, які долучені до матеріалів справи. При цьому, із вказаних доказів вбачається, що відповідач не забезпечує своєчасне отримання кореспонденції за своєю юридичною адресою. Здійснити таке відстеження відправлення з ухвалою суду від 22.06.2017 у суду була відсутня можливість через непрацюючий офіційний сайт Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (через хакерську атаку).

В той же час, суд наголошує на тому, що ухвали суду від 18.05.2017, від 14.06.2017 та від 22.06.2017 були надіслані сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвали суду від 18.05.2017, від 14.06.2017 та від 22.06.2017 були надіслані на адресу відповідача, яка підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань завчасно. Крім того, ухвала суду від 18.05.2017 була отримана відповідачем 24.05.2017, що підтверджується поштовим повідомленням № 080 (№ 788); отже, відповідач був обізнаний про розгляд даної справи судом, а оприлюднення всіх ухвал суду у даній справі здійснювалося судом у встановлені законодавством строки (завчасно).

Додатково судом було зобов'язано позивача повідомити відповідача про день, час та місце розгляду справи, що було здійснено позивачем та на підтвердження додаткового повідомлення позивач з клопотанням (вх.суду 37688/17 від 05.07.2017) долучив до матеріалів справи накладену № R0629351 про направлення відповідачу ухвали суду від 22.06.2017.

В той же час, будь-яких клопотань чи заперечень відповідач не подав.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, протягом півтора місяці з моменту отримання ухвали суду (з 24.05.2017 по 05.07.2017) мав можливість подати свої заперечення та докази, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

У судовому засіданні 05.07.2017 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування. Також, представник позивача просив суд задовольнити клопотання про забезпечення позову.

Крім того, представник позивача наполягав на тому, що причини для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Крім того, представником позивача у судовому засіданні 05.07.2017 повідомлено, що з моменту порушення провадження у даній справі відповідач жодних проплат не здійснював, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено виписку по рахунку відповідача. Також представник позивача наголошував на тому, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Так, позивач разом з позовною заявою подав клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову (вх.суду 28200/17 від 17.05.2017), в якому просив суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах 7 037 771 грн. 53 коп. на майно, що належить відповідачу, а саме:

- нежитлову будівлю загальною площею 156,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Набережна ОСОБА_2, будинок 37-П;

- гараж загальною площею 50,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Набережна ОСОБА_2, будинок 37, гараж 16. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що відповідач має прострочену заборгованість перед банком, при цьому, має можливість вільно розпоряджатися належним йому майном, оскільки воно не перебуває під будь-яким обтяженням. Враховуючи вказані обставини, позивач вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на майно відповідача, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 05.07.2016 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, суду не надано жодного доказу того, що вказані заходи до забезпечення позову можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Отже, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 12.07.2004 між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", який змінив найменування на Публічне акціонерне товариство Комерційним банком "Приватбанк" (далі - позивач, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Добробуд" (далі - відповідач, позичальник) було укладено кредитний договір № 2Д082Г (далі - договір, а.с.14-18), відповідно до умов якого банк при наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати позичальникові кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з загальними лімітом 73 427 379 грн. 85 коп. до настання строку, вказаного в пункті 1.3. договору, та у відповідності з підпунктом 2.1.2. договору, в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів, винагороди, в обумовлені договором строки. Кількість послуг повинно відповідати законодавству України, нормативним актам НБУ, регулюючим кредитні правовідносини (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.3. строк повернення кредитних коштів 30.09.2007. Вказаний строк може бути змінений згідно з пунктами 2.3.2., 2.4.1. договору.

У пунктах 2.1.1. та 2.1.2. договору банк зобов'язався відкрити позичальникові позичковий рахунок № 0000; рахунок по процентам № 0000, рахунок по комісії № 3790 (пункт 2.1.1 договору); надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника в межах лімітів, обумовлених пунктом 1.1. договору, а також при умові виконання позичальником зобов'язань, обумовлених пунктом 2.2.12 договору. Для отримання кредиту (або його частини) позичальник зобов'язується не пізніше дати планового отримання кредиту надати в банк попередню вимогу у довільній формі з вказанням суми кредиту та строку його надання. Зобов'язання по видачі кредиту або його частини відповідно до кредитного договору виникає у банку в день надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах вказаних в них сум у порядку, обумовленим пунктом 2.4.2. договору, які банк зобов'язується виконати протягом 5 днів з моменту надання позичальником таких розрахункових документів, при дотриманні позичальником всіх умов договору (пункт 2.1.2. договору).

Позичальник зобов'язався використати кредит на цілі, вказані в пункті 1.2. договору; сплатити проценти за користування кредитом у відповідності до пунктів 4.1., 4.2., 4.3. договору; повне погашення кредиту здійснити в строк відповідно до пункту 1.3. договору (пункти 2.2.1.,2.2.2. та 2.2.3. договору).

У пункті 6.1. договору, сторони визначили, що договір в частині пунктів 4.4.-4.7. вступає в силу з моменту підписання договору обома сторонами, в інших - з моменту надання позичальником розрахункових документів за користування кредитом в межах вказаних в них сум, та діє в об'ємі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами по договору.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, а тому саме умови укладеного сторонами договору від 12.07.2004 та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 підрозділу І розділу III Цивільного кодексу України, регулюють права та обов'язки сторін, що виникають при одержанні та поверненні кредиту.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання пункту 1.1. договору відкрив відповідачу невідновлювальну кредитну лінію та перераховував відповідачу окремими частинами кредитні кошти. Вказане підтверджується банківською випискою по особовому рахунку відповідача № 0023 (а.с.96-106).

Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в розділі 4 договору сторонами були визначені умов щодо порядку розрахунків, зокрема:

- за користування кредитом в період з дати списання коштів із позичкового рахунку до дати погашення кредиту відповідно до пунктів 1.3., 2.2.3., 2.4.1. договору, позичальник сплачує проценти в розмірі: 12 % процентів річних (пункт 4.1. договору);

- у відповідності зі статтею 212 Цивільного кодексу України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, визначених пунктами 1.3., 2.2.3., 2.3.2. договору, поручитель щомісячно, не пізніше 1-го числа місяця, наступного за звітним сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі: 24 % процентів річних від суми залишку непогашеної заборгованості (пункт 4.2. договору);

- сплата процентів за користування кредитом, визначених пунктом 4.1. договору, здійснюється в дату сплати процентів. Датою сплати процентів є дата погашення кредиту, вказана в пункті 1.3. договору, якщо інше не визначено пунктом 7.3. договору. При несплаті процентів у визначений строк, вони вважаються простроченими (пункт 4.3. договору);

- погашення кредиту, сплата процентів, винагорода та неустойка за договором проводяться в валюті кредиту (пункт 4.8. договору);

- при недостатності у позичальника коштів для повного виконання зобов'язань по кредитному договору, зобов'язання за кредитним договором виконуються в наступній послідовності: 1) сума прострочених процентів за користування кредитом; 2) сума процентів за користування кредитом, 3) сума винагороди, 4) сума неустойки, 5) сума кредиту (пункт 4.9. договору);

- при непогашенні кредиту в який-небудь із строків, встановлених пунктами 1.3, 2.2.3, 2.3.2 договору, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту розрахунок процентів здійснюється у відповідності з пунктом 4.2. договору з дня виникнення простроченої заборгованості (пункт 4.10. договору);

- нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунку до попередньої дати сплати процентів, а також за період, який починається з попередньої дати сплати процентів по поточну дату сплати процентів. Нарахування процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту, на суму залишку заборгованості по кредиту (пункт 4.11. договору);

- розрахунок процентів здійснюється на дату сплати процентів відповідно до пункту 4.3., при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості календарних днів в році. День повернення кредиту в часовому інтервалі розрахунку процентів не включається (пункт 4.12. договору).

Банк має право при зміні вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміні облікової ставки НБУ, банк вправі, за згоди позичальника, змінити розмір процентної ставки за користування кредитом (пункт 2.3. договору).

Крім того, в процесі виконання договору сторони уклали численні додаткові угоди до договору, якими змінювали умови вказаного договору, а саме:

- додаткову угоду від 30.08.2004 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.19);

- додаткову угоду від 25.04.2007 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.20-21);

- додаткову угоду від 25.04.2008 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.22-23);

- додаткову угоду від 07.10.2008 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.24);

- додаткову угоду від 10.10.2008 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.25);

- додаткову угоду від 16.01.2009 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.26);

- додаткову угоду від 07.07.2009 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.27);

- додаткову угоду від 30.12.2009 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.28);

- додаткову угоду від 05.03.2010 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.29);

- додаткову угоду від 22.06.2010 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.30);

- додаткову угоду від 15.09.2010 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.31);

- додаткову угоду від 27.09.2010 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.32);

- додаткову угоду від 12.10.2010 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.33);

- додаткову угоду від 17.11.2010 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.34);

- додаткову угоду від 02.12.2010 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.35);

- додаткову угоду від 03.12.2010 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.36);

- додаткову угоду від 07.12.2010 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.37);

- додаткову угоду від 14.01.2011 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.38);

- додаткову угоду від 30.01.2011 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.39);

- додаткову угоду від 15.07.2011 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.40);

- додаткову угоду від 29.05.2012 до кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 (а.с.41).

Крім того, укладаючи договір про внесення змін від 04.02.2015 до договору сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакцій. Так, сторонами було погоджено Істотні умови кредитування, зокрема:

- вид кредиту - відновлювальна кредитна лінія;

- ліміт договору: 125 673 021 грн. 47 коп. на поповнення обігових коштів;

- ліміт кредитування на конкретну дату визначається сумою кредитних коштів, яка у цю дату може знаходитися в користуванні позичальника. Поточний ліміт встановлюється згідно з графіком зменшення поточного ліміту, зазначеним у додатку № 1 до договору;

- за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 25% річних; у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов'язань, передбачених пунктом 2.2.13 договору, банк збільшує процентну ставку на 5% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання. При цьому, банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов'язань, передбачених пунктом 2.2.13 договору, і дати початку нарахування підвищених процентів. За умови відновлення виконання позичальником зобов'язань, передбачених пунктом 2.2.13 договору, позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі 25% річних. При цьому банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі 25% річних і дати початку її нарахування;

- у випадку порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 50% річних від залишку непогашеної заборгованості. У випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов'язань та при реалізації права банку, передбаченого пунктом А3 договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,139 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою, передбаченою повідомленням. При цьому проценти за користування кредитом та винагороди не нараховуються та не сплачуються;

-датою сплати процентів є 29-е число кожного поточного місяця починаючи з дати підписання договору, якщо інше не передбачено пунктом 7.3. договору. У випадку несплати процентів у зазначений термін вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з пунктом 2.3.2. договору).

У розділі 4 договору (з урахуванням договору про внесення змін від 04.02.2015) сторонами було визначено таке:

- за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з пунктами 1.2., 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2, 2.4.1 договору позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у пункті А6 договору. У випадку встановлення банком у порядку, передбаченому пунктом 2.3.12 договору, зменшеної процентної ставки, умови пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки (пункт 4.1. договору);

- відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України у випадку порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених пунктами 1.2., 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2, 2.4.1 договору, позичальник сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у пункті А7 договору (за винятком випадку реалізації банком права зміни умов договору, встановленого пунктом А3 договору) (пункт 4.2. договору);

- сплата процентів за користування кредитом, передбачених пунктами 4.1., 4.2. договору, здійснюється у дату сплати процентів. Дата сплати процентів зазначена у пункті А.8 договору. Якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної у пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту (пункт 4.3. договору);

- погашення кредиту, сплата процентів за договором здійснюється у валюті кредиту. Погашення винагороди, неустойки за договором здійснюється у гривні відповідно до умов договору (пункт 4.8. договору);

- розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів, та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту (пункт 4.10. договору);

- нарахування процентів і комісій здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується (пункт 4.11. договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення електронного цифрового підпису усіма його сторонами (пункт 6.1. договору).

Договір у частині пункту 4.4. договору набуває чинності з моменту підписання договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за договором (пункт 6.2. договору).

Договір підписано із використанням електронного цифрового підпису в порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису від 12.06.2012, підписаної між позичальником та банком (пункт 7.2. договору).

Договором передбачається можливість сплати процентів у режимі 24/7/365, тобто погашення що здійснюється у будь-яку годину, у будь-який календарний день, у тому числі у вихідні та святкові дні, починаючи з дати підписання договору (пункт 7.3. договору).

Судом враховано, що в матеріалах справи наявні докази правомірності використання електронного цифрового підпису (а.с.116-118).

До вказаного договору сторонами було підписано додаток 1 від 04.02.2015 - графік зменшення поточного ліміту:

- 24.02.2017 на 125 672 021 грн. 47 коп.;

- 25.02.2017 на 0,00 грн. (а.с.51).

Отже, відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на його рахунок, при цьому, станом на 25.02.2017 заборгованість за кредитом мала бути відповідачем погашена.

З матеріалів справи вбачається, що свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку відповідача наявною в матеріалах справи (96-106).

Відповідно до статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

В свою чергу відповідачем зобовязання за договором в частині повного та своєчасного повернення наданого кредиту та сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі не виконані, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем, зокрема, в сумі 7 037 771 грн. 53 коп., що становить заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в період з 02.12.2016 по 11.04.2017.

Факт кредитування поточного рахунку № 0023 на підставі кредитного договору № 2Д082Г від 12.07.2004 підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з наданої позивачем банківської виписки по рахунку відповідача, на ньому обліковуються прострочена сума (а.с.96-106).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем до господарського суду документи, у розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов договору, відповідачами господарському суду надано не було.

Так, строки виконання грошового зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом в період з 02.12.2016 по 11.04.2017 в сумі 7 037 771 грн. 53 коп. є такими, що настали.

Матеріалами справи підтверджується, що в порушення умов договору, відповідач не виконав зобов'язання щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих процентів за його користування.

Судом перевірений розрахунок процентів за користування кредитом, здійснений позивачем, та встановлено, що він відповідає умовам договору, оскільки позивачем вірно застосовані річні процентні ставки станом на момент їх нарахування, а також вірно застосовані інші вихідні дані (сума кредиту, часткові оплати, періоди нарахування та ін.).

Розрахунок вищенаведених сум заборгованості по кредиту, заборгованості по процентам (станом на 11.04.2017, а.с.52-73), доданий позивачем до позовної заяви, визнається судом обґрунтованим.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження погашення вказаної заборгованості відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний період, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення 7 037 771 грн. 53 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати в сумі 105 566 грн. 57 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд" (49000, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 32, офіс 235; ідентифікаційний код 32781455) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, м.Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-Д; ідентифікаційний код 14360570) 7 037 771 грн. 53 коп. - процентів за користування кредитом, 105 566 грн. 57 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3