ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2017 р.Справа № 922/1556/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева", м. Харків
до Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Харкова, м. Харків Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Східна ОДПІ міста Харкова ГУ ДФС у Харківській області, м. Харків
про про скасування рішення
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №151-16 від 28.12.2016 р.);

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №36/33-07 від 03.04.2017 р.);

третьої особи не зявився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Завод ім.В.О. Малишева", м. Харків (далі за текстом позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Слобожанського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова (далі за текстом відповідач), в якій просить суд скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова (правонаступником якого є відповідач) № 570 від 21.05.2013 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позов мотивовано з посиланням на те, що оскаржуваним рішенням позивачу нараховано штрафні санкції, що на думку позивача, суперечить вимогам ст. 1, 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, оскільки господарським судом Харківської області ухвалою від 27.12.2011 р. порушено провадження у справі про банкрутство підприємства позивача та в т.ч. введенням мораторію на нарахування неустойки (штраф, пеня) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2017 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.06.2017 р. розгляд справи відкладено на 19.06.2017 р.; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Східну ОДПІ міста Харкова ГУ ДФС у Харківській області, м. Харків (далі за текстом третя особа); відмовлено у задоволенні клопотання (вх. № 17984 від 31.05.2017 р.) відповідача про заміну сторони у даній справі.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 20047 від 19.06.2017 р.), в якому наполягає на тому, що є належним відповідачем у даній справі є Східну ОДПІ міста Харкова ГУ ДФС у Харківській області, оскільки 11.08.2013 року набрав чинності Закон України від 04.07.2013 № 406-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з проведенням адміністративної реформи», яким урегульовано питання щодо передачі функцій з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від Пенсійного фонду України Міністерству доходів і зборів України до органів доходів і зборів. Відповідач вказує, що функції з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування законодавством закріплено за Державною фіскальною службою.

На судове засідання 19.06.2017 р. прибули представники сторін.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа на судове засідання 19.06.2017 р. свого уповноваженого представника не направила, про причини неприбуття не повідомила, вимоги ухвали господарського суду Харківської області від 06.06.2017 р. не виконала, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду даної справи, про що свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення, згідно з яким остання отримала копію ухвали від 06.06.2017 р. по даній справі.

Оскільки неявка на судове засідання представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 27.12.2011 р. по справі № 5023/10655/11 порушено справу про банкрутство позивача у даній справі - Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, в т.ч. заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

При цьому, позивач станом на 21.05.2013 р. також був зареєстрований платником страхових внесків на загальнообовязкове державне соціальне страхування в управлінні Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова.

На підставі рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі міста Харкова № 570 від 21.05.2013 р. (а. с. 25) застосовано до позивача штраф у розмірі 519267,07 грн. та нараховано пеню у розмірі 190280,55 грн.

Підставою для нарахування санкцій стало порушення позивачем вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а саме, не сплачено внесок за листопад 2012 року у строки та порядку, що визначені цим законом, в звязку з чим, відповідачем застосовано що позивача санкції у вигляді нарахування штрафу та пені на підставі ч. 10-11 ст. 25 зазначеного закону.

Обставини щодо скасування рішення Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова № 570 від 21.05.2013 р., стали підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що вищевказане рішення Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі міста Харкова № 570 від 21.05.2013 р. суперечить вимогам ст. ст. 1, 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, оскільки стосовно позивача порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, в т.ч. заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету міністрів України «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» від 21 грудня 2016 р. N988 (далі - Постанова) здійснено реорганізацію деяких територіальних органів Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком 1.

Відповідно до Додатку 1 до Постанови управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова реорганізовано шляхом злиття з управлінням Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова, в результаті чого утворено Слобожанське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

Відповідно до даних ЄДРПОУ 31.03.2017 р. внесено запис №7033047 про припинення Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, відповідачем у даній справі виступає правонаступник управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова - Слобожанське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова.

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За визначенням п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон; у тексті постанови приписи нормативно-правових актів у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин,) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до ч. 9 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.

Згідно з ч. 12 ст. 9 вказаного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону, рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Частиною 2 ст. 25 Закону передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених статтею 25 Закону.

Частиною 6 ст. 25 Закону передбачено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. (Частина 13 ст.25 Закону.)

Згідно з п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону, територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа територіального органу Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. (Частина 14 ст.25 Закону.)

Як вже було зазначено вище, позивач в порушення вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не сплатив єдиний внесок за листопад 2012 року у строки та в порядку, що визначені цим Законом.

Саме з цих підстав Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі міста Харкова прийняло оскаржуване рішення № 570 від 21.05.2013 р. яким застосовано до позивача штраф у розмірі 519267,07 грн. та нараховано пеню у розмірі 190280,55 грн.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі міста Харкова при винесенні зазначеного рішення не врахувало той факт, що стосовно позивача у даній справі ухвалою господарського суду Харківської області від 27.12.2011 р. по справі № 5023/10655/11 порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, в т.ч. заборонено нарахування неустойки (штраф, пеня) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

Провадження у справі № 5023/10655/11 на момент розгляду справи № 922/1556/17 триває.

Згідно з абз. 24 ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Цією нормою також встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

Разом із тим Закон визначає, що конкурсні кредитори кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 15 Про судову практику в справах про банкрутство, надано розяснення, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обовязковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не повязаний із його суттю.

Норма ч. 4 ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не повязаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобовязань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на не нараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Зазначена правова позиція відображена в Постановах Верховного Суду України від 18.12.2012 р. у справі № 5/34-09, від 12.03.2013 р. у справі № 29/5005/16170/2011, від 01.10.2013 р. у справі № 28/5005/3240/2012, прийнятих за результатами розгляду заяви з підстав неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права (ст. 111-16 ГПК України), а тому в силу ст..111-28 ГПК України є обовязковою для застосування судом при вирішенні даної справи.

Оскільки згідно з рішенням № 570 від 21.05.2013 р. санкції у вигляді нарахування пені та штрафу були застосовані Управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі міста Харкова до позивача в час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, в т.ч. заборони нарахування неустойки (штраф, пеня) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), введеного ухвалою господарського суду Харківської області від 27.12.2011 р. по справі № 5023/10655/11, таке нарахування було здійснено всупереч прямої заборони Закону на таке нарахування.

За таких обставин, заявлений позивачем позов підлягає задоволенню а вищезазначене рішення Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі міста Харкова № 570 від 21.05.2013 р. підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що Слобожанське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова не є належним відповідачем у даній справі, і таким відповідачем нібито має бути Східна ОДПІ міста Харкова ГУ ДФС у Харківській області, м. Харків оскільки Законом України від 04.07.2013 № 406-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з проведенням адміністративної реформи» функції з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування були передані від Пенсійного фонду України Міністерству доходів і зборів України до органів доходів і зборів.

Як вже було зазначено вище, оскаржуване позивачем рішення № 570 від 21.05.2013 р. винесено Управлінням пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, яке відповідно до даних ЄРДПОУ 31.03.2017 р, запис № 7033047 припинено, а його правонаступником виступає Слобожанське об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Харкова, а отже позивач при зверненні з даною позовною заявою вірно визначив належного відповідача.

Східна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області не є правонаступником прав та інтересів ні Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова ні Слобожанське об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Харкова в розумінні ст. 104 ЦК України.

Набуття в зв'язку з внесенням змін до законодавства Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області певних функцій, які раніше виконували Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова не є підставами для притягнення органу ДПІ до участі в справі в якості відповідача, оскільки оскаржуване позивачем рішення приймалося Управлінням пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова на підставі та в порядку, визначеному законом, який діяв на момент винесення даного рішення.

Таким чином, юридична відповідальність за прийняття рішення № 570 від 21.05.2013 р. покладається саме на правонаступника Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, тобто відповідача у даній справі - Слобожанське об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Харкова.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова № 570 від 21.05.2013 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_3