ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2017 р.Справа № 916/1419/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, Л.О. Будішевської (на підставі розпорядження керівника апарату суду від 20.06.2017 року №523 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.06.2017 року б/н)

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ

на рішення господарського суду Одеської області від 10.05.2017 року

у справі № 916/1419/16

за позовом Публічного акціонерного товариства УКРТРАНСГАЗ

до Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ

про стягнення 18650912,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року Публічне акціонерне товариство УКРТРАНСГАЗ звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ про стягнення 55725562,41 грн., з яких: 37074649,96 грн. основного боргу, 8903727,78 грн. пені, 8376818,41 грн. 7% штрафу, 620089,75 грн. 3% річних, 750276,78 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 року №/Н031, укладеного між позивачем та відповідачем, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 37074649,96 грн., на яку позивачем нараховано пеню, 7% штрафу, 3% річних та інфляційні.

Відповідач у відзиві на позов, зазначив про його необґрунтованість та безпідставність.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.08.2016 року справу призначено до колегіального розгляду.

Ухвалою суду першої інстанції від 19.10.2016 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 37074649,96 грн. основного боргу припинено на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Ухвалою місцевого господарського суду від 26.10.2016 року у справі призначено судову комплексну оціночно-економічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, у звязку з чим провадження у справі зупинено на підставі ст. 79 ГПК України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.12.2016 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2017 року, ухвалу суду першої інстанції від 26.10.2016 року скасовано, справу передано на розгляд до місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.05.2017 року (головуючий суддя Зайцев Ю.О., судді Желєзна С.П., Рога Н.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 10.05.2017 року, позов про стягнення 18650912,72 грн. задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 272479,22 грн. 3% річних, 376471,19 грн. пені та 152482,59 грн. судового збору, в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач 22.05.2017 року, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати в частині відмови у позові, прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 7260791,69 грн. пені, 261106,49 грн. 3% річних, 750276,78 грн. інфляційних, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.06.2017 року (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.) апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 року дану справу прийнято в іншому складі колегії суддів, а саме: головуючого судді Туренко В.Б., суддів Поліщук Л.В., Будішевської Л.О.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

01.07.2015 року між ПАТ УКРТРАНСГАЗ (Газотранспортне підприємство) та ТОВ ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ (Замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н031, згідно з п. 1.1., 1.2. якого газотранспортне підприємство зобовязалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобовязався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, в строки та порядку, передбачені умовами Договору. Річний плановий обсяг транспортування природного газу, замовника складає 282000,0 тис. куб. м.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. Договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірника акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Замовник протягом 2х днів з дати одержання акта наданих послуг зобовязується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов Договору або в судовому порядку. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з газотранспортним підприємством.

За приписами п.п. 5.1., 5.5. Договору розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобовязується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації. Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

За змістом п.п. 7.1., 7.3 Договору газотранспортне підприємство і замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за Договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством. У разі порушення замовником строків оплати передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За умовами п. 11.1 Договору, останній набирає чинності з дня його підписання Сторонами та діє в частині транспортування газу з 01.07 2015 року до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим Договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками (а.с. 59-65 т.1).

За твердженням позивача, на виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 року №/Н031, останнім у липні 2015 року - березні 2016 року надано відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а саме:

-у липні 2015 року на загальну суму 5311856,58 грн., з яких: на суму 3027960,58 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2015 року № 07-15- /Н031, на суму 2886,42 грн. відповідно до коригуючого акту наданих послуг від 31.12.2015 року № 07-15-/Н031/КОР, на суму 2281009,58 грн. відповідно до коригуючого акту наданих послуг від 31.12.2015 року № 07-15-/Н031/КОР;

-у серпні 2015 року на загальну суму 5630872,64 грн., з яких: на суму 2801 618,10 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2015 року № 08-15- /Н031, на суму 2417,98 грн. відповідно до коригуючого акту наданих послуг від 31.12.2015 року № 08-15-/Н031/КОР, на суму 2826836,56 грн. відповідно до коригуючого акту наданих послуг від 31.12.2015 року №08-15-/H031/КОР;

-у вересні 2015 року на загальну суму 4575657,98 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2015 року № 09-15-/Н031;

-у жовтні 2015 року на загальну суму 13378255,48 грн., з яких: на суму 13378226,62 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2015 року № 10-15-:506000276/Н03, на суму 28,86 грн. відповідно до коригуючого акту наданих послуг від 31.12.2015 року №10-15-/Н031/КОР;

-у листопаді 2015 року на загальну суму 26274256,92 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2015 року № 11-15-/Н031;

-у грудні 2015 року на загальну суму 39030622,75 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2015 року № 12-15-/Н031;

-у січні 2016 року на загальну суму 53605981,72 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2016 року № 01-16-/Н031;

-у лютому 2016 року на загальну суму 33891990,04 грн. відповідно до акту наданих послуг від 29.02.2016 року № 02-16-/Н031;

-у березні 2016 року на загальну суму 30388135,13 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2016 року №03-16-/Н031 (а.с. 66-79 т.1).

В порушення умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 року №/Н031 та вимог чинного законодавства України, відповідач оплатив надані протягом липня 2015 року - березня 2016 року послуги з порушенням належного строку для їх оплати, чим здійснив прострочення своїх зобовязань. Крім того, відповідач не виконав своїх зобовязань щодо оплати наданих позивачем послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами на загальну суму 37074649,69 грн., а саме:

-залишку заборгованості у розмірі 6686514,56 грн. за послуги, що були надані позивачем у лютому 2016 року на загальну суму 33891990,04 грн. відповідно до акту надання послуг від 29.02.2016 року № Т12-16-/Н031 (відповідачем погашено лише частину вартості таких послуг у розмірі 27205475,48 грн.);

-заборгованості у розмірі 30388135,13 грн. за послуги, що були надані позивачем у березні 2016 року відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2016 року №03-16-/Н031.

Крім того, позивачем на утворену заборгованість нараховано відповідачу 8903727,78 грн. пені, 8376818,41 грн. 7% штрафу, 620089,75 грн. 3% річних, 750276,78 грн. інфляційних.

Несплата відповідачем основного боргу та наслідків неналежного виконання грошового зобовязання у добровільному порядку, стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем станом на 27.09.2016 року повністю погашено суму основного боргу у розмірі 37074649,69 грн. за послуги з транспортування газу, надані йому позивачем в лютому та березні 2016 року за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 року №/Н031, у звязку з чим ухвалою суду першої інстанції від 19.10.2016 року провадження у справі в цій частині позовних вимог припинено за відсутності предмета спору.

Таким чином, предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача на користь позивача 8903727,78 грн. пені, 8376818,41 грн. 7% штрафу, 620089,75 грн. 3% річних та 750276,78 грн. інфляційних.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України господарські зобовязання, що виникли на основі договору, існують впродовж його строку.

Зобовязання в свою чергу, згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 610, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вище зазначалось, відповідач не належним чином виконав свої зобовязання в частині вчасної оплати поставленого позивачем природного газу за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 року №/Н031 та сплатив існуючу заборгованість із пропущенням встановлених умовами договору строків оплати.

За наслідками такого прострочення, позивач просив стягнути з відповідача, зокрема, пеню у розмірі 8903727,78 грн.

Так, статтями 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки, а в силу вимог ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання. Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

За умовами п. 7.3. Договору у разі порушення замовником строків оплати передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Проте, при здійсненні позивачем розрахунку штрафних санкцій, останнім не включено та не виділено сум, що мали бути оплачені державою в якості компенсації пільг та субсидій населенню, за надходження яких, відповідач відповідальності не несе.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.09.2014 року у справі № 3-105гс14 (№5011-1/1043-2012-42/528-2012).

За наведених обставин, судовою колегією здійснено власний розрахунок пені, який складає 3764711,97 грн. та співпадає із розрахунком, здійсненим місцевим господарським судом.

Разом з тим, згідно п. 3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

За умовами ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пункті 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 року №01-8/211 Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України вказано, що зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття значно та надмірно є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

У відповідності до п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно п. 6.4. Розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 року №04-5/225 „Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року № 04-5/601 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Отже, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру штрафу.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені до 376471,19 грн. (10% від розрахованої судом суми пені), судом першої інстанції встановлено, що господарські правовідносини, які виникли між сторонами носять взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача по оплаті наданих послуг виникла через незалежні від нього обставини. На даний момент відповідач знаходиться в скрутному фінансовому стані через несвоєчасну та не в повному обсязі оплату населенням за спожитий природний газ, яка складає ,49 грн., що підтверджується балансовою довідкою №1795 від 18.04.2017 року, а також через неналежне виконання державою в особі Управлінь соціального захисту населення м. Одеси та Одеської області обовязків щодо компенсації населенню пільг та субсидій за спожитий природний газ на суму 347338314,64 грн. станом на 01.04.2017 року, про що свідчить довідка №1651 від 10.04.2017 року. Крім того, за діяльність із виконання відповідачем спеціальних обовязків, покладених на нього постановою Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 року Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) ТОВ ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ вже понесло відповідальність у вигляді штрафних санкцій у розмірі 3225104,83 грн., які стягнуті рішенням господарського суду Одеської області від 24.01.2017 року у справі №916/2258/16 за неналежне виконання умов договору № 15-779-Н від 30.06.2015 року, тобто за діяльність щодо постачання природного газу населенню м. Одеси та Одеської області за період з липня 2015 року по грудень 2015 року. Означена сума, за твердженням відповідача, є непомірним тягарем та призводить до ще більших збитків підприємства.

З урахуванням того, що штрафні санкції спрямовані на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення та з огляду на те, що відповідачем під час розгляду даної справи повністю погашено основний борг у сумі 37074649,69 грн., судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо зменшення розміру пені на 90%.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 7% штрафу у розмірі 8376818,41 грн., колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків зазначеної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Тобто, штрафні санкції застосовується у разі прострочення виконання негрошового зобов'язання.

Так, позивач просив стягнути з відповідача 7% штрафу за несвоєчасну оплату вартості послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Враховуючи те, що зобов'язання відповідача перед позивачем щодо оплати послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами є грошовим зобов'язанням, висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 7% штрафу у розмірі 8376818,41 грн. є цілком правомірним та обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.02.2014 року у справі № 3- 1гс14 (№ 903/610/13).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 620089,75 грн. та інфляційних у розмірі 750276,78 грн., суд апеляційної інстанції зазначає слідуюче.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктами 3.1., 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий кур'єр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 року № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

Таким чином, за прострочення сплати заборгованості в період менший, ніж місяць, інфляційні не нараховуються.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи, банківської виписки та платіжних доручень, не було жодного повного місяця, коли б платежі чи з боку населення, чи з боку Держави в особі управлінь соціального захисту населення м. Одеси та Одеської області не надходили на рахунок позивача, у звязку з чим, судова колегія, вважає обґрунтованою відмову місцевого господарського суду в стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних у розмірі 750276,78 грн.

При здійсненні позивачем розрахунку 3% річних, було зараховані дні оплати коштів та розрахунок штрафних санкцій не включає та не виділяє сум, що мали бути оплачені державою в якості компенсації пільг та субсидій населенню, за надходження яких відповідач відповідальності не несе.

Враховуючи наведене, колегією суддів здійснено власний розрахунок 3% річних, який становить 272479,22 грн. та співпадає із розрахунком, здійсненим судом першої інстанції, а відтак останній правомірно стягнув з відповідача на корить позивача саме цю суму.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують вищенаведеного, а відтак суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за апеляційний перегляд не відшкодовується скаржнику.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 10.05.2017 року у справі №916/1419/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 23.06.2017 року

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.О. Будішевська