ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017р. Справа № 914/1782/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Культурно-мистецький центр "Трускавець", м. Трускавець, Львівської області,
до відповідача 1:ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дрогобич Львівської області,
відповідача 2:Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", м. Київ
відповідача 3:Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК", м. Київ,
за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 та відповідача-3: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, м. Київ
про: визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 01.12.2015 року
Представники:
позивача:ОСОБА_4 представник (довіреність від 29.06.2016 р.),
відповідача 1:не зявився,
відповідача 2:ОСОБА_5 представник (довіреність від 09.12.2016 р.),
відповідача 3:не зявився,
третьої особи:не зявився.

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. За клопотання позивача здійснюється фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Культурно-мистецький центр "Трускавець" до ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 та відповідача-3 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 01.12.2015 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.07.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.08.2016р. у справі №914/1782/16 виключено з числа відповідачів ОСОБА_1 особу-підприємця ОСОБА_2, а матеріали справи №914/1782/16 надіслано за встановленою підсудністю у господарський суд м.Києва. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.10.2016р. ухвалу господарського суду Львівської області від 16.08.2016 у справі №914/1782/16 залишено без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Культурно мистецький центр "Трускавець" без задоволення. Постановою Вищого господарського суду 22.03.2017р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Культурно-мистецький центр "Трускавець" задоволено, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.10.2016р. та ухвалу господарського суду Львівської області від 16.08.2016р. у справі №914/1782/16 скасовано, а справу передано на розгляд господарського суду Львівської області.

Ухвалою суду від 10.04.2017р. прийнято справу до розгляду та призначено на 03.05.2017р. Ухвалою суду від 03.05.2017р. розгляд справи відкладено на 06.06.2017р. Ухвалою суду від 06.06.2017 р. продовжено строк розгляду справи за клопотанням представника відповідача 2 та відкладено на 20.06.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. Позивач просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 01.12.2015 р., оскільки такі вчинені із порушенням норм частини першої статті 24 Закону України "Про іпотеку" щодо одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобовязанням, а також за відсутності згоди іпотекодавця. Тому на підставі положень статті 203 Цивільного кодексу України просить визнати його недійсним.

Відповідач 1 у поданому відзиві (вх. №31094/16 від 25.07.2016 р.) визнав позовні вимоги та вважає аргументи щодо задоволення позовних вимог підставними.

Відповідача 2 у поданому відзиві заперечив проти позовних вимог, оскільки сторони договору іпотеки погодили, що відступлення права за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця. Крім того, умовами договору про відступлення прав вимоги первісний кредитор відступив права грошової вимоги за кредитними договорами та усіма договорами, укладеними для забезпечення виконання таких кредитних договорів, що підтверджує одночасність відступлення прав вимоги як за кредитним договором так і за договором іпотеки.

Відповідач 3 заперечив проти позовних вимог (вх. №19106/17 від 29.05.2017 р.) з тих же підстав, про які у відзиві вказує відповідач 2.

Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у письмових поясненнях просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, вказує на те, що з правового аналізу ст. 24 ЗУ "Про іпотеку" слідує висновок про відступлення права вимоги за іпотечним договором не може відбутися раніше відступлення права вимоги за основним зобовязанням. І навпаки, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки може укладатися як в той же день, що й за основним зобовязанням, так і через певний проміжок часу. У статті 24 ЗУ "Про іпотеку" законодавець розмежовує одночасність відступлення та окремо вказує на необхідність посвідчення такого правочину. Проте у законодавстві України немає жодної вказівки на необхідність одночасного відступлення прав за основним зобовязанням та нотаріального посвідчення договору про відступлення за іпотекою. В тому числі відсутня вказівка на обовязковість одночасності відступлення прав за іпотечним договором та державної реєстрації відомостей про таке відступлення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача 2, суд встановив наступне.

Між ВАТ ВТБ Банк та ФОП ОСОБА_2 09.09.2008 р. укладено кредитний договір № 10.128/08-КД (надалі Кредитний договір). Відповідно до кредитного договору банк зобовязався надати відповідачеві кредит в розмірі 1.300.000,00 дол. США під 16% річних на строк сім років до 08.09.2015 р., а відповідач 1, як позичальник, зобовязався використати кредит на передбачені в кредитному договорі цілі, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобовязання в порядку і в строки, передбачені кредитним договором. Відповідно до п. 2.5 вказаного договору банк надає позичальнику кредит для оплати поточних витрат позичальника та для здійснення його підприємницької діяльності.

В забезпечення виконання зобовязань відповідача ФОП ОСОБА_2 по поверненню кредиту, сплаті плати за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором № 10.128/08-КД від 09.09.2008р., Товариством з обмеженою відповідальністю "Культурно-мистецький центр "Трускавець", як майновим поручителем, на підставі іпотечного договору, посвідченого 09.09.2008р. приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр. № 1845 (надалі Договір іпотеки), передано в іпотеку ВАТ ВТБ Банк будівлю палацу культури Мирзагальною площею 7.774,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Трускавець Львівської області, вул. Бориславська, 47, і належить майновому поручителеві згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09.09.2004 р. виконкомом Трускавецької міської ради на підставі рішення № 176 від 30.07.2004 р.

18 листопада 2015 року між ПАТ "ВТБ "Банк" (по договору первісний кредитор/у справі відповідач 3) та ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс" (по договору новий кредитор/ у справі відповідач 2) укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №21 МБ (надалі Договір про відступлення права вимоги). За умовами цього договору ПАТ "ВТБ Банк" передає (відступає) новому кредитору (ТОВ "Фінансова компанія "Поліс") свої права вимоги до боржника, а ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" набуває права вимоги первісного кредитора (ПАТ "ВТБ Банк") за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.

Відповідно до п.2.2 вказаного Договору про відступлення права вимоги ПАТ "ВТБ Банк" має право частинами у чотири етапи (чотирма траншами) передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до боржника, а ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" зобовязана набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідної Додаткової угоди до даного договору із зазначенням ціни додаткової угоди до договору, розміру заборгованості боржників та підписання Реєстру прав вимог й Акту приймання-передачі Документації.

Відповідно до п.3.1.3 Договору про відступлення права вимоги право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідної додаткової угоди до даного договору та Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни додаткової угоди до договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржника стосовно заборгованості за Кредитним договорам, зазначеним у відповідному Реєстрі прав вимоги, а також їх зобовязань по договорам забезпечення. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші повязані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відступлення права вимоги за договорами застави/іпотеки, що засвідчені нотаріально та укладені в забезпечення зобовязань боржників за кредитними договорами, здійснюється шляхом укладання сторонами нотаріально засвідчених договорів про відступлення права вимоги за такими договорами.

27 листопада 2015 року між ПАТ "ВТБ "Банк" та ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс" укладено Додаткову угоду №1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015р., якою визначено розмір заборгованості боржників, права вимоги яких відступаються за цією Додатковою угодою згідно реєстрів прав вимог від 27.11.2015р., які містяться в Додатку1 до даної Додаткової угоди. В Додатку 1 до Додаткової угоди №1 від 27.11.2015р. до Договору про відступлення права вимоги міститься, зокрема, Реєстр прав вимог №1/2, відповідно до якого Новому кредитору було відступлене, поряд з іншими, право вимоги за Кредитним договором №10.128/08-КД від 09.09.2008 року, укладеним між ВАТ "ВТБ Банк" та "ФОП ОСОБА_2

На виконання п.3.1.3 Договору про відступлення права вимоги між ПАТ "ВТБ Банк" та ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс" укладено Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, посвідчений 01.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за номером 2225. За умовами цього договору Первісний кредитор передав, а Новий кредитор одержав у повному обсязі належні ПАТ "ВТБ Банк" права іпотекодержателя та заставодержателя в зобовязаннях, що виникли за іпотечними договорами та договорами застави, які укладені в якості забезпечення виконання боржниками зобовязань перед ПАТ "ВТБ Банк" за кредитними договорами, права вимоги грошових зобовязань за якими були відступлені згідно Договору відступлення прав вимоги (п.1.4 Договору). За актом приймання-передачі (додаток 1) передано оригінали договорів іпотеки та застави.

Відповідачем 2 (новим кредитором) скеровано на адресу позивача (іпотекодавця) та відповідача 1 (боржника) вимогу №26.01.2016-3 від 26.01.2016 р., в якій повідомив про наявність заборгованості за Кредитним договором, а також повідомлено про укладення Договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18.11.2015р., Додаткової угоди № 1 від 27.11.2015р. та Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 01.12.2015р.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Позивач просить визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 01.12.2015 р., оскільки такі вчинені із порушенням норм частини першої статті 24 Закону України "Про іпотеку" щодо одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобовязанням, а також за відсутності згоди іпотекодавця.

У статті 215 ЦК України визначаються загальні правові підстави визнання правочину недійсним. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Загальні правові засади визнання правочину недійсним визначені у ст. 215 ЦК України, частина 1 якої передбачає що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 вищенаведеної правової норми визначено, що у разі, коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 207 ГК України встановлює, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Із суті правочину про відступлення права вимоги випливає, що наслідком вчинення такого правочину є передання первісним кредитором своїх прав новому кредитору та прийняття новим кредитором цих прав.

Згідно з укладеним 18 листопада 2015 року між ПАТ "ВТБ "Банк" (по договору первісний кредитор/у справі відповідач 3) та ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс" (по договору новий кредитор/ у справі відповідач 2) договором про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №21МБ, ПАТ "ВТБ Банк" передає (відступає) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" свої права вимоги до боржника, а ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" набуває права вимоги ПАТ "ВТБ Банк" за кредитними договорами та договорами забезпечення до них на умовах такого договору.

Відповідно до п.3.1.3 Договору про відступлення права вимоги право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідної додаткової угоди до даного договору та Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни додаткової угоди до договору на рахунок первісного кредитора. На виконання вказаного положення, 27 листопада 2015 року між ПАТ "ВТБ "Банк" та ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс" укладено Додаткову угоду №1 до Договору про відступлення права вимоги, якою визначено розмір заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються за цією Додатковою угодою згідно реєстрів прав вимог від 27.11.2015р., які містяться в Додатку1 до даної Додаткової угоди. В Додатку 1 до Додаткової угоди №1 від 27.11.2015р. до Договору про відступлення права вимоги міститься, зокрема, Реєстр прав вимог №1/2, відповідно до якого, Новому кредитору було відступлене, поряд з іншими, право вимоги за Кредитним договором №10.128/08-КД від 09.09.2008 року, укладеним між ВАТ "ВТБ Банк" та "ФОП ОСОБА_2.

На виконання п.3.1.3 Договору про відступлення права вимоги між ПАТ "ВТБ Банк" та ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс" укладено Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, посвідчений 01.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за номером 2225. За умовами цього договору Первісний кредитор передав, а Новий кредитор одержав у повному обсязі належні ПАТ "ВТБ Банк" права іпотекодержателя та заставодержателя в зобовязаннях, що виникли за іпотечними договорами та договорами застави, які укладені в якості забезпечення виконання боржниками зобовязань перед ПАТ "ВТБ Банк" за кредитними договорами, права вимоги грошових зобовязань за якими були відступлені згідно Договору відступлення прав вимоги (п.1.4 Договору). За актом приймання-передачі (додаток 1) передано оригінали договорів іпотеки та застави.

З огляду на зазначене та відповідно до умов договору, ТзОВ "Фінансова компанія "Поліс", як новий кредитор, замінив ПАТ "ВТБ Банк" у відповідних правочинах.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Відступлення права вимоги за іпотечним договором не може відбутися раніше відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Проте, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки може укладатися як в той самий день, що й за основним зобов'язанням, так і через певний проміжок часу.

Законодавством не визначено протягом якого часу після укладення договору відступлення права вимоги за основним зобов'язанням може бути укладено договір про уступку права вимоги за договором іпотеки. Зі змісту частини першої статті 24 Закону України "Про іпотеку" вбачається, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови відступлення права вимоги за основним зобов'язанням, проте, якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Під час укладення Договору іпотеки, сторони у п.8.1 погодили, що іпотека зберігає силу у випадках уступки (відступу) іпотекодержателем забезпеченою іпотекою вимоги іншій особі або переведення позичальником за письмовою згодою іпотекодержателя боргу за кредитним договором на іншу особу.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про іпотеку", встановлений порядок відступлення прав за іпотечним договором без необхідності отримання згоди іпотекодавця застосовується у разі, якщо інше не встановлено договором.

З урахуванням наведеного сторони Договору іпотеки визначили можливість вчинення правочину, а саме відступлення права вимоги за іпотечним договором, без отримання згоди однієї зі сторін цього правочину, а саме іпотекодавця.

Відступлення права вимоги, тобто передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином, є однією з передбачених статтею 512 ЦК України підстав заміни кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до статті 514 ЦК України при заміні кредитора у зобов'язанні до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора в зобов'язанні не є підставою для припинення зобов'язань, як за основним договором, так і за договором, який укладено на його забезпечення, оскільки змінюється лише суб'єктний склад сторін зобов'язання.

До підстав припинення зобов'язання законодавець відносить: виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України); передання боржником кредиторові відступного (ст.600 ЦК України); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (ст.601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст.604 ЦК України); прощення боргу (ст.605 ЦК України); поєднання боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України); неможливість виконання (ст.607 ЦК України); смерть фізичної особи (ст.608 ЦК України); ліквідація юридичної особи (ст.609 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов'язанні не може бути підставою припинення зобов'язання. Внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні зобов'язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб'єктний склад у частині кредитора, має місце правонаступництво між тією особою, яка виступала кредитором у зобов'язанні, і тією, яка "заступає" на її місце. Правовідносини між первісним і новим кредитором складаються з приводу такого об'єкта, як майнові права (право вимоги, що належить кредиторові), їх змістом є суб'єктивні права і обов'язки, передбачені договором та законом залежно від підстав заміни кредитора у зобов'язанні.

У зв'язку з укладенням Договору про відступлення права вимоги, припинення основного зобов'язання не відбулось, а лише було передано зобов'язання та замінено сторону у зобов'язанні.

Відтак, помилковими є висновок, що на момент укладання Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, нотаріально посвідченого 01.12.2015 за реєстровим номером 2225, права Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" як кредитора/іпотекодержателя припинилися і банк не міг відступити права вимоги за вищезазначеним договором іпотеки.

Зважаючи на те, що позивач не довів правомірності своїх позовних вимог, які спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, судом встановлено відсутність порушення прав та законних інтересів позивача, спірний договір відповідає приписам ст.ст.512, 514 Цивільного кодексу України та не порушує норми Закону України "Про іпотеку", відтак у задоволенні позову суд відмовляє.

Відповідно до статей 32, 33, 38 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 1, 43, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.06.2017 р.

Суддя Петрашко М.М.