УХВАЛА

22.06.2017Справа № 910/7213/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Мандриченка О.В., розглянувши заяву Oleina SA/Олейна СА

про вжиття заходів до забезпечення позову

у справі № 910/7213/17

за позовом Oleina SA/Олейна СА

до Приватного підприємства "Захід-Агроінвест" (відповідач 1);

Державної служби інтелектуальної власності України (відповідач 2);

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (відповідач 3);

про визнання недійсним повністю свідоцтва України №219787

Представники:

Від позивача: Кочкарьов С. В., представник, довіреність № б/н від 28.09.2012 р.;

Огнев'юк Я. В., представник, довіреність № б/н від 28.09.2012 р.;

Від відповідача 1:не з'явилися;

Від відповідача 2:Фінагіна В. Б., представник, довіреність № 1-8/4356 від 02.06.2015 р№.

Від відповідача 3:Тюріна Л. А., представник, довіреність № 2432-08/917 від 14.11.2016 р.;

Фінагіна В. Б., представник, довіреність № 2434-03/364 від 06.06.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить визнати свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 219787 недійсним повністю для всіх товарів 29 класу МКТП та зобов'язати відповідача 2 внести зміни до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 219787 для всіх товарів 29 класу МКТП та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетні "Промислова власність".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2017 року порушено провадження у справі № 910/7213/17, розгляд справи призначено на 01.06.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року слухання справи відкладено до 22.06.2017 року.

Через канцелярію Господарського суду міста Києва 04.05.2017 позивач подав суду заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій просив вжити заходи до забезпечення позову, а саме:

- До набрання рішення суду в даній справі законної сили заборонити Приватному підприємство «ЗАХІД-АГРОІНВЕСТ» (46020, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Лук'яновича, будинок З А; ) передавати повністю або частково виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 219787 іншим особам або відмовлятися від свідоцтва України № 219787;

- До набрання рішенням суду в даній справі законної сили заборонити Державній службі інтелектуальної власності України (вул. Урицького, 45, м. Київ-35, МСП, 03680, Україна; ) вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості стосовно власника та статусу знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 219787 і здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року слухання справи відкладено до 22.06.2017 року.

Через канцелярію Господарського суду міста Києва 22.06.2017 позивач подав до суду уточнення до заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій просив розглянути заяву про вжиття заходів до забезпечення позову в наступній редакції:

- До набрання рішення суду в даній справі законної сили заборонити Приватному підприємство «ЗАХІД-АГРОІНВЕСТ» (46020, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Лук'яновича, будинок З А; Ідентифікаційний код юридичної особи 32865702) передавати повністю або частково виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 219787 іншим особам або відмовлятися від свідоцтва України № 219787;

- До набрання рішенням суду в даній справі законної сили заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України (01008, Україна, м. Київ, вулиця М. Грушевського 12/2; Ідентифікаційний код юридичної особи 37552556) вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості стосовно власника та статусу знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 219787 і здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність»;

Обгрунтовуючи свою заяву про вжиття заходів до забезпечення позову позивач посилається на недопущення можливого передання відповідачем 1 виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 219787 іншим особам або його відмови повністю або частково від вищезазначеної торговельної марки, а також запобігання утруднення чи унеможливлення виконання вірогідного рішення суду у даній справі.

Згідно позовної заяви, позивач звернувся до суду із позовом про захист прав інтелектуальної власності позивача на добревідомий в Україні знак «ОЛЕЙНА» та торговельну марку «ОЛЕЙНА» за міжнародною реєстрацією № 860622 від 29.07.2005р.

Необхідність вжиття зазначених заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-1 вчиняти певні дії відносно спірного свідоцтва обґрунтовується тим, що у відповідності до п. 7 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (надалі за текстом - «Закон про товарні знаки»), власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Пунктом 8 ст. 16 Закону про товарні знаки передбачається право власника свідоцтва надавати будь-якій особі дозвіл (видавати ліцензії) на використання знака на підставі ліцензійного договору.

Таким чином, відповідач 1 може передати будь-якій особі право власності на спірний знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Укладання договорів відповідачем 1 може призвести до необхідності залучення до справи нових учасників процесу та порушення розумних строків розгляду даної справи.

В подальшому неможливість виконання вірогідного рішення суду про задоволення позову буде полягати у тому, що власником спірного свідоцтва на момент винесення судового рішення може вже бути зовсім інша особа чи інші особи, що зробить неможливим припинення порушення прав інтелектуальної власності позивача.

Крім того, власник спірного свідоцтва у відповідності до вимог ст. 18 Закону про товарні знаки може відмовитися повністю або частково від свідоцтва. В разі такої відмови, в силу положень ст. 22 Закону про товарні знаки, ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва не має право на повторну реєстрацію знаку протягом 3-х років після припинення дії свідоцтва, що зробить також неможливим виконання рішення суду, в разі його задоволення.

Відповідно до ст. 65 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє певні дії по підготовці справи до розгляду, в тому числі вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Статтями 66, 67 ГПК України передбачено право господарського суду за заявою сторони або з своєї ініціативи вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позов забезпечується в тому числі й забороною відповідачеві вчиняти певні дії.

В постанові Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" сформульована позиція Вищого господарського суду України про доцільність вирішення питання про вжиття забезпечувальних заходів саме на стадії підготовки справи до розгляду.

Тож, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

В п. 9 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" встановлено, що виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні.

Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким на підставі статті 67 ГПК забороняється вчинення дій щодо предмета спору.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За таких обставин, враховуючи пов'язаність заходів забезпечення позову з його предметом, високу ймовірність утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

При цьому, обраний спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжитий судом захід до забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 65, 66, 67 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Oleina SA/Олейна СА про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити.

2. До прийняття судового рішення по суті даної справи і набрання ним законної сили вжити заходи до забезпечення позову, а саме:

2.1. Заборонити Приватному підприємство «ЗАХІД-АГРОІНВЕСТ» (46020, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Лук'яновича, будинок 3-А; Ідентифікаційний код юридичної особи 32865702) передавати повністю або частково виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 219787 іншим особам або відмовлятися від свідоцтва України № 219787.

2.2. Заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України (01008, Україна, м. Київ, вулиця М. Грушевського 12/2; Ідентифікаційний код юридичної особи 37552556) вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості стосовно власника та статусу знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 219787 і здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

3. Стягувачем за даною ухвалою є Oleina SA/Олейна СА (ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності відсутній, юридична особа за законодавством Щвейцарії, Рут де Флоріссант, 13, СН-1206 Женева, Швейцарія).

4. Боржникам за даною ухвалою є:

- Приватне підприємство «ЗАХІД-АГРОІНВЕСТ» (46020, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Лук'яновича, будинок 3-А; Ідентифікаційний код юридичної особи 32865702);

- Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (01008, Україна, м. Київ, вулиця М. Грушевського 12/2; Ідентифікаційний код юридичної особи 37552556).

Ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з 23.06.2017 р. і дійсна для пред'явлення до виконання до 23.06.2018 р.

Суддя О.В. Мандриченко