ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2017 р. Справа № 911/1079/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Трубоізолкомплект

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нафтогазмонта

про стягнення 1 008 814,24 грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача не з'явився;

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність №11 від 04.03.2017).

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Трубоізолкомплект (далі -ТОВ ТД Трубоізолпроект) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нафтогазмонтаж (далі -ТОВ Нафтогазмонтаж) про стягнення 1008814,24грн у т.ч.:

- 764 253,21грн основна заборгованість;

- 168 135,71грн пеня за період з 11.04.2016 по 10.10.2016;

- 76 425,32грн штраф.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором поставки №18/11-П від 18.11.2014 в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк..

Відповідач у справі ТОВ Нафтогазмонтаж документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надала.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

18.11.2017 між ТД Трубоізолпроект (далі - постачальник) та ТОВ Нафтогазмонтаж (далі покупець) укладено договір поставки товару №18/11-П (а.с.9-10, далі - договір).

За умовами такого договору, постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, продукцію, іменовано в подальшому за текстом Продукція, сортамент, кількість, якість та ціна вказана у видаткових накладних /рахунках-фактурі який надається постачальником покупцю відповідно до умов цього договору, або у специфікації до договору, якщо сторонами обумовлено її підписання (п.1 договору).

Відповідно до п.3.1 договору, ціна продукції є договірною ціною між постачальником та покупцем та вказується у видаткових накладних або рахунку-фактурі, які є невід'ємною частиною даного договору, або специфікації до договору, якщо сторонами обумовлено її підписання.

Згідно п. 3.2 договору, ціна може бути змінена за письмовим погодженням сторін до моменту відвантаження (передачі) продукції, ціна за вже оплачену продукцію не може бути змінена.

Постачальник гарантує, що на момент укладення даного договору продукція нікому не продана, не дарована, не знаходиться під арештом, не обтяжена правами третіх осіб (п. 5.1 договору).

У п.5.2 договору передбачено, що приймання продукції проводиться покупцем безпосередньо при відпуску на складі постачальника відповідно до чинного законодавства, якщо не обумовлено інші умови поставки.

Як встановлено судом, позивачем на підставі видаткових накладних (а.с. 11-23) №Лис-00005 від 19.11.2014 на суму 412837,78грн; №Лис-00008 від 21.11.2014 на суму 277070,05грн; №ТР-000052 від 628737,26грн; №ТР-000061 від 27.05.2015 на суму 438621,76грн; №Чер-000004 від 11.06.2015 на суму 84090,00грн; № Чер-000005 від 11.06.2015 на суму 50300,04грн; № Чер-000008 від 15.06.2015 на суму 822877,92грн; №Чер-000009 від 16.06.2015 на суму 239699,98грн; №Лип-00003 від 03.07.2015 на суму 185398,03грн; №Лип-00002 від 03.11.2015 на суму 431382,46грн; № Лип-00007 від 10.07.2015 на суму 311594,09грн; №Лип-00016 від 24.07.2015 на суму 309868,45грн; №РН-0000032 від 08.04.2016 на суму 394552,19грн поставлено відповідачу товар, загалом на суму 4567030,01грн, що також підтверджується товарно-транспортними накладними (а.с.24-29).

Частина товару оплачена відповідачем, що не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до п.6.1 договору продукція (її ціна, сортамент, кількість), включається постачальником до рахунку-фактури на підставі письмових (у тому числі і отриманих по факсу) заявок покупця. У відповідь на заявку покупця постачальник надає покупцю рахунок-фактуру.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що покупець надає згоду постачальнику щодо ціни, сортаменту, кількості продукції, які вказані у рахунку-фактурі шляхом отримання рахунку-фактури та перерахування грошових коштів за продукцією згідно рахунку-фактури або шляхом отримання рахунку-фактури та фактичного продукції. Перед фактичним отриманням продукції покупець зобов'язаний пересвідчитись, що рахунок-фактура ним (покупцем) отриманий і найменування і кількість продукції, що зазначена в ньому відповідає замовленню покупця. Фактичне отримання продукції покупцем свідчить, що покупець отримав рахунок-фактуру і додаткових доказів отримання рахунку-фактури не потребує.

Розрахунок за продукцію за даним договором здійснюється покупцем згідно рахунку-фактури у національній валюті України (гривня) в безготівковій грошовій формі на поточний рахунок постачальника (п.6.3 договору).

Згідно пункту 6.4 договору, строк оплати продукції вказується у рахунку-фактурі, та здійснюється покупцем шляхом 100% попередньої оплати продукції, якщо інше не обумовлене сторонами.

За розрахунками позивача на день подачі позовної заяви відповідач сплатив суму за поставлений товар не в повному обсязі та борг відповідача складає 764 253,21грн.

Позивач зазначає, що відповідачем не здійснено оплату за поставлений товар відповідно до видаткових накладних № РН-0000032 ВІД 08.04.2016 на суму 394 552,19грн, № Лип-00016 від 24.07.2015 на суму 309 868,45грн та частково не розрахувався за поставлений товар відповідно до видаткової накладної №Лип-00007 від 10.07.2015 на суму 29832,57грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією №0054 від 04.04.2017 (а.с.30) відповідно до якої пропонував, терміново сплатити заборгованість у розмірі 764 253,21грн, що підтверджується описом вкладення (а.с.31) та квитанцією (а.с.31).

Однак, відповідач відповіді на претензію не надав, оплату заборгованості не здійснив.

Враховуючи, що відповідачем не оплачена частина поставленого йому товару позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача 764 253,21грн основного боргу, 168 135,71 пені та 76 425,32 штрафу.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити заборгованість за поставлений товар.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідност. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, всупереч вказаним нормам відповідачем розрахунок за поставлений товар здійснювався не у строки визначені сторонами, а частина товару не сплачена відповідачем.

Відповідач посилається на неможливість встановлення суми боргу у звязку з вилученням у нього бухгалтерських документів.

За клопотанням відповідача судом витребувано у Публічного акціонерного товариства Фінексбанк виписки по рахунках відповідача за період з 18.11.2014 по 05.04.2017, які надані банком у повному обсязі.

Відповідно до банківських даних відповідачем за вказаний період сплачено позивачу 3 154 876,68грн.

Проте, суд приймає до уваги розрахунок позивача та розглядає суму боргу 764 253,21грн.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У процесі розгляду справи відповідачем сплачено позивачу 350 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6245 від 08.06.2017

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 350 000,00грн підлягає припиненню на підставі п. 1.1ст. 80 ГПК України за відсутності предмету спору.

Вимоги про стягнення боргу у сумі 414253,21 (764253,21-350000,00) грн боргу суд вважає такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 76 425,32грн штрафу та 168 135,71грн пені за період з 11.04.2016 по 10.10.2016.

Згідно ч. 1 ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст. 230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно зст. 549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 8.4 договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати (п.6.4) за наявністю умови фактичного отримання покупцем продукції, покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченої продукції за кожен день прострочення, а за прострочку оплати більше 30 календарних днів, покупець на вимогу постачальника сплачує штраф в розмірі 10% від суми прострочки.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру, визначеного ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Позивач заявив прострочення боргу за видатвою накладною № РН-0000032 від 08.04.2016 на суму 394 552,19 та частково за видатковою накладною №Лис-00016 від 24.07.2015 та за видатковою накладною №Лип-000007 від 10.07.2015.

Ч.6 ст. 232 ГПК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При нарахуванні пені позивачем застосовано строк з 11.04.2016 по 10.10.2016 на всю суму заборгованості, у т.ч. за 2015 рік. Вказаний період при розрахунку пені може бути застосований лише на поставку за видатковою накладною від 08.04.2016. Щодо поставок у 2015 році термін нарахування пені починається від дня прострочення і витікає після спливу шестимісячного строку.

Отже, за заявлений період сума пені, яка підлягає стягненню нараховується на суму боргу 394 552,19 за накладною №РН-0000032 від 08.04.2016 і складає 67332,60грн.

Нарахована сума пені у розмірі 100803,11грн (168135,71-67332,60) стягненню не підлягає, оскільки позивачем невірно визначено період нарахування.

Розмір штрафу розраховано позивачем вірно, а відтак вимоги у даній частині підлягають задоволенню в розмірі 76425,32грн.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 8370,17грн.

Керуючись ст. ст.49, 80, 82-84, 85 Господарсько процесуального кодаксу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 350 000,00грн основного боргу припинити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нафтогазмонтаж» на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Трубоізолкомплект» 414253,21основної заборгованості, 67332,60грн пені, 76425,32грн штрафу, а також 8370,17грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

4. В частині стягнення 100803,11грн пені в задоволенні позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили

Повний текст рішення підписано 23.06.2017.

Суддя С.І. Чонгова