УХВАЛА

04.07.2017Справа № 3/322

За скаргою Комунального підприємства по утриманню житлового господарства

Дніпровського району м. Києва

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ

у справі за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства

Дніпровського району м. Києва

до Благодійної організації «Фундація соціально-правового захисту «Чинність

закону»

про стягнення 11.200,84 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Чебуніна А.М., довіреність № 43-1386-1 від 24.11.2016

від відповідача не з'явився

від ВДВС не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Рішенням Господарського суду міста Києва № 3/322 від 22.12.2011 задоволені позовні вимоги частково та стягнуто з Благодійної організації «Фундація соціально-правового захисту «Чинність закону» на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва 9.008,51 грн. основного боргу, 633,00 грн. пені, 1.146,20 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 413,13 грн. - 3 % річних та 1.407,72 грн. витрат по сплаті судового збору.

06.01.2012 на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 3/322 від 22.12.2011 було видано відповідний наказ.

13.05.2017 позивач звернувся до господарського суду зі скаргою на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ, в якій просить:

- визнати незаконними та скасувати повідомлення Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з примусового наказу Господарського суду міста Києва № 3/322 від 06.01.2012;

- зобов'язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ прийняти до примусового виконання наказ Господарського суду міста Києва № 3/322 від 06.01.2012.

Скарга мотивована тим, що наказ Господарського суду міста Києва № 3/322 від 06.01.2012 неодноразово пред'являвся до виконання до виконавчої служби, однак він був повернутий без виконання за відсутності у боржника майна, на яке можливе звернення стягнення. 13.01.2017 стягувачем знову пред'явлено наказ суду до виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ, проте державним виконавцем 23.01.2017 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, у зв'язку з неподанням підтвердження сплати авансового внеску. скаржник вражає, що оскільки відносини з виконання наказу суду між ним та органом ДВС Шевченківського району виникли раніше прийняття нового Закону України «Про виконавче провадження», тому має застосовуватись Закон в попередній редакції, яка не передбачала сплату авансового внеску. З огляду на викладене вважає, що державний виконавець безпідставно відмовив стягувачу у прийнятті до провадження наказ суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 3/322 від 16.05.2017 скаргу призначено до розгляду на 08.06.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 3/322 від 08.06.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників відповідача та ВДВС та невиконанням ВДВС вимог ухвали суду від 16.05.2017 скарги було відкладено на 04.07.2017.

Позивачем 23.06.2017 до відділ діловодства суду подано пояснення, в яких зазначає, що відносно Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва порушено справу про банкрутство № 910/18051/16.

Позивач (скаржник) в судовому засіданні 04.07.2017 вимоги скарги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 04.07.2017 не з'явився.

Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ в судове засідання 04.07.2017 представника не направив, письмові пояснення щодо викладених у скарзі вимог не подав.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника скаржника, Господарський суд міста Києва встановив:

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Згідно зі ст. 4 Цивільного кодексу України актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-ІІІV від 02.06.2016, відповідно до п. 7. Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як свідчать матеріали справи Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулось до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ із заявою № 43-48 від 13.01.2017 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва № 3/322 від 06.01.2012.

Скаржник посилається на те, що наказ суду № 3/322 від 06.01.2012 неодноразово у період з 2012 по 2016 роки пред'являвся до примусового виконання до Шевченківського РВДВС міста Київ та повертався стягувачу у зв'язку з відсутністю майна на яке можливе звернено стягнення боргу, а тому правовідносини між ним та Шевченківським РВДВС міста Київ виникли до набрання чинності нового Закону України «Про виконавче провадження», а тому повинні регулюватися законом України «Про виконавче провадження» в минулій редакції.

Суд вважає, що між позивачем (стягувачем) та органом ДВС правовідносини з приводу виконання наказу суду виникають в момент звернення позивача із відповідною заявою до виконавчої служби.

Оскільки позивач звернувся до органу ДВС з примусового виконання наказу суду № 3/322 від 06.01.2012 після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-ІІІV від 02.06.2016, отже мають застосовуватись положення нового Закону.

Повідомленням державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Бєлінською І.В. № Д628 від 23.01.2017 повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що стягувач не надав доказів сплати авансового внеску або документів які відповідно до Закону звільняють стягувача від його сплати.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Скаржником належними засобами доказування не доведено що повідомлення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ № Д628 від 23.01.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання вчинено з порушенням норм чинного законодавства України.

З урахуванням викладеного доводи скаржника щодо неправомірності дій при вчиненні повідомлення № Д628 від 23.01.2017 не відповідають дійсності, а тому відсутні підстави для визнання цього повідомлення недійсним.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами та доповненнями), за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ відмовити повністю.

СуддяВ.В. Сівакова