ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 910/19815/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівЄвсікова О.О., Кролевець О.А.
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 11.04.2017
у справі№910/21158/16 Господарського суду Київської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПриватного підприємства "Столичні будинки"
простягнення 170 805,13 грн
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Безпалюк О.Л. - вільний слухач

- відповідача: Кострюков В.І., угода № 25/06/17 від 25.06.2017, ордер АА № 100966

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до Приватного підприємства "Столичні будинки" про стягнення 47 943,26 грн пені, 114 475,22 грн інфляційних втрат, 8 386,65 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.02.2017 у справі № 910/19815/16 (суддя Шевчук Н.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 (у складі головуючого судді Разіної Т.І., суддів Чорної Л.В., Отрюха Б.В.), у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 1-3, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст.ст. 42, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 у справі № 910/19815/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що для застосування приписів Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та списання неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та трьох процентів річних необхідно щоб відповідач був учасником процедури врегулювання заборгованості, а саме включений до реєстру. Також скаржник зазначає, що звернувся до суду про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат до набрання чинності вказаним законом.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2017 проведено автоматичну зміну складу суду колегії суддів у справі № 910/19815/16 та визначено склад колегії суддів: Шевчук С.Р. - головуючий, Євсіков О.О., Кролевець О.А.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 15.01.2014 між ПАТ "НАК "Нафтогаз", як продавцем та ПП "Столичні будинки", як покупцем було укладено договір №1468/14-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого продавець взяв на себе зобов'язання передати у власність покупцеві у 2014 році природний газ, а покупець - зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору.

У відповідності до п 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Продавець передає з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ у обсязі до 1360 тис.куб.м (п. 2.1. договору).

Пунктами 5.1, 5.2 договору сторони визначили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м природного газу становить - 1309,20 грн з ПДВ.

Пунктом 5.5 договору сторони погодили, що загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку газу пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплати продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу ( п. 7.2. договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 11 договору встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки газу до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Між сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору, якими змінювались положення пунктів 2.1, 5.2, договору в частині обсягів та вартості газу і вказувались інші банківські реквізити продавця.

Зокрема, додатковою угодою №2 від 30.04.2014 пункт 2.1 договору викладено в наступній редакції: газ що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач протягом січня-грудня 2014 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 478 345,02 грн.

Факт поставки газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними представниками та скріпленими печатками сторін, що також не заперечується відповідачем.

Позивач, обґрунтовуючи позов, вказує, що ПП "Столичні будинки" станом на 14.09.2016 повністю розрахувався за переданий у 2014 році природний газ, що також не заперечувалось відповідачем, однак такі платежі здійснювалися останнім з порушенням строків, передбачених договором, а тому позивач, керуючись ст.ст. 526, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 193, 231 Господарського кодексу України, звернувся із позовом до приватного підприємства "Столичні будинки" про стягнення 170 805,13 грн, з яких 47 943,26 грн пені, 114 475,22 грн інфляційних втрат та 8 386,65 грн 3% річних.

Відповідач проти позову заперечує, та зазначає, що остаточна оплата поставленого йому природного газу була проведена ним 14.09.2016, що також не заперечувалось позивачем, а відтак при нарахуванні пені, 3% річних та втрат від інфляції позивачем не враховано норми спеціального Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" Крім того, як вказує відповідач, враховуючи те, що заборгованість відповідача перед позивачем погашена до набрання чинності вказаним законом, а отже вимоги позивача про стягнення 170 805,13 грн, з яких 47 943,26 грн пені, 114 475,22 грн інфляційних втрат та 8 386,65 грн 3% річних є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було зазначено вище, на виконання умов договору позивач поставив протягом січня-грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 478 345,02 грн. Станом на 14.09.2016 відповідач повністю розрахувався за переданий у 2014 році газ, проте з порушенням встановлених договором строків розрахунків, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення божником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Крім того, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Судами встановлено, що заборгованість за поставлений природний газ використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась населенням (пункт 1.2 договору в редакції додаткової угоди №2 від 30.04.2016), погашена ПП "Столичні будинки" в повному обсязі станом на 14.09.2016, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 8/10-207-17 від 27.01.2017 за результатами розгляду звернення відповідача, останнього повідомлено, що у зв'язку із відсутністю у відповідача кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії, яка підлягає реструктуризації відповідно до закону, підприємство не потребує включення до реєстру, а нараховані на погашену відповідачем заборгованість неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахуваня та проценти річних підлягають списанню на підставі частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Листом №04-12/11-119 від 17.02.2017 Комітет з питань будівництва, містобудування і житлово-комунального господарства Верховної Ради України за зверненням відповідача надав роз'яснення та повідомив, що вимоги про погашення/стягнення заборгованості за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашеної до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних є незаконними з дня набрання чинності вказаним законом, а саме з 30.11.2016. Оскільки положення частини 3 статті 7 Закону №1730-VIII носять імперативний характер та є обов'язковими для виконання, вони мають бути враховані судом під час розгляду відповідного спору.

Таким чином, суди попередніх інстанцій правомірно застосувавши до спірних правовідносин Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та встановивши відсутність підстав для стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, заявлених позивачем за прострочення виконання зобов'язань з оплати за поставлений природний газ, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегією суддів касаційної інстанції приймається до уваги твердження скаржника, що 3% річних, інфляційні втрати та пеня нараховані ним відповідачу до набрання чинності вказаним Законом, однак, враховуючи наявність, на момент винесення рішення, імперативної норми Закону, яка передбачає списання нарахованих неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 170 805,13 грн, з яких 47 943,26 грн пені, 114 475,22 грн інфляційних втрат та 8 386,65 грн 3% річних.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків судів, спростовуються вищенаведеним, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржник в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та оскільки в силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових актів у справі № 910/19815/16.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2017 у справі № 910/19815/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я О.О. Євсіков

С у д д я О.А. Кролевець