ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Справа № 910/18914/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Бондар С.В. і Селіваненко В.П.

розглянув касаційну скаргу Фонду державного майна України, м. Київ,

на рішення господарського суду міста Києва від 21.12.2016

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017

зі справи № 910/18914/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "УКРФЕРРІ" (далі - Товариство) , м. Одеса,

до Фонду державного майна України (далі - ФДМУ), м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області (далі - Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області), м. Одеса,

2. Міністерство інфраструктури України (далі - Міністерство), м. Київ,

про стягнення 14 559 978,64 грн.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Фурса С.М. предст. (дов. від 22.05.2017)

відповідача - Погорілко Н.М. предст. (дов. від 18.05.2017)

третіх осіб: 1. не з'явився

2. не з'явився

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ФДМУ про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) 14 559 978,64 грн. завданих збитків, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо вжиття заходів, спрямованих на своєчасне повернення (прийняття) цілісного майнового комплексу Державної судноплавної компанії "УКРФЕРРІ" з оренди (оформлення документів для повернення майна з оренди) після припинення договору оренди державного майна від 25.12.1997 №Д-1905.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі № 910/18914/16 (суддя Князьков В.В.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 (судді Гончаров С.А. - головуючий, Куксов В.В., Тищенко А.І.) позов задоволено у повному обсязі з посиланням на його обґрунтованість.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ФДМУ просить судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати, прийняти нове рішення про відмову в позові. Скаргу мотивовано прийняттям оскаржуваних судових актів з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство просило залишити судові акти попередніх інстанцій без змін, а касаційні скарги - без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

Ухвалою від 30.05.2017 розгляд касаційної скарги відкладено на 13.06.2017.

Ухвалою від 13.06.2017 продовжено строк розгляду касаційної скарги ФДМУ на 15 днів, розгляд касаційної скарги було відкладено на 27.06.2017.

За клопотанням ФДМУ у судових засіданнях 30.05.2017, 13.06.2017 та 27.06.2017 здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- 05.12.1997 ФДМУ як орендодавцем та Судноплавною компанією "УКРФЕРРІ" як орендарем, правонаступником якої є позивач, укладено договір оренди державного майна за № Д-1905 (далі - Договір) строком на 10 (десять) років, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс Державної судноплавної компанії "УКРФЕРРІ";

- додатковою угодою від 28.10.2004 № 720 до Договору його дію було продовжено до 05.12.2014;

- пунктом 10.6 Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору після закінчення його строку протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором;

- Товариство листом від 08.12.2014 за № 11930 повідомило ФДМУ про припинення дії Договору, у зв'язку із закінченням строку його дії та про те, що Товариство не має наміру продовжувати його на новий термін;

- пунктом 5.4 Договору оренди передбачено, що у разі припинення Договору орендар зобов'язується повернути орендодавцеві орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що:

- 16.10.2014 ФДМУ листом № 10-16-13954 звернувся до позивача з пропозицією надати кандидатури для включення до складу комісії з інвентаризації і комісії по розмежуванню та оцінці майна цілісного майнового комплексу Державної судноплавної компанії "УКРФЕРРІ", у зв'язку із закінченням терміну дії Договору 05.12.2014;

- 27.10.2014 позивач повідомив ФДМУ про своїх представників для включення до складу комісії з інвентаризації і комісії по розмежуванню та оцінці майна;

- відповідно до наказу ФДМУ від 17.10.2014 № 2447, у зв'язку із закінченням 05.12.2014 терміну дії Договору було встановлено дату оцінки цілісного майнового комплексу Державної судноплавної компанії "УКРФЕРРІ" "30 вересня 2014 року", а також уповноважено Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області забезпечити проведення інвентаризації майна. Контроль за виконанням цього наказу було покладено на заступника ФДМУ;

- наказом від 21.10.2014 № 1249 Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області створило комісію по інвентаризації цілісного майнового комплексу Державної судноплавної компанії "УКРФЕРРІ";

- 30.10.2014 листом за № 11885 позивачем надано на адресу Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області підписані акти інвентаризації майна;

- листом від 30.10.2014 № 10-16-14668 ФДМУ повідомив позивача про те, що враховуючи лист Міністерства інфраструктури України від 11.12.2013 № 13980/16/10-13, постанову КМУ від 02.03.1993 за № 158 "Про затвердження положення про інвентаризацію майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання)" (зі змінами) та Порядок повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 за № 847, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.1997 за № 446/2250 (зі змінами), Фондом проводиться відповідний комплекс процедур, з метою повернення орендованого цілісного майнового комплексу Державної судноплавної компанії "УКРФЕРРІ". З метою визначення фактичної наявності й стану майна з даними бухгалтерського обліку, врегулювання інвентаризаційних різниць та відображення результатів інвентаризації у передаточному балансі, прийнято рішення щодо проведення інвентаризації та оцінки цілісного майнового комплексу станом на 30.09.2014. Для здійснення оцінки цілісного майнового комплексу обрано суб'єкта оціночної діяльності - приватне підприємство "Професійна аналітика нерухомості";

- листом від 05.11.2014 № 1190 позивач повідомив приватне підприємство "Професійна аналітика нерухомості" про готовність надати можливість огляду та фотофіксації основних засобів цілісного майнового комплексу і запропонував відвідування суден визначити на 11.11.2014, а також у додатках до листа направив документи, які вказувалися Підприємством для проведення оцінки;

- Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області листом від 24.12.2014 року за № 01-05-06358 направлено акт інвентаризації майна з додатками на 107 аркушах на адресу ФДМУ;

- у березні 2015 року суб'єктом оціночної діяльності оформлено звіт про оцінку необоротних активів цілісного майнового комплексу;

- листами від 16.02.2015, від 10.03.2015, від 27.03.2015, від 16.04.2015, від 14.05.2015 позивач звертався на адресу ФДМУ з вимогами про вжиття необхідних заходів щодо приймання від позивача орендованого державного майна після закінчення Договору оренди;

- рецензією від 30.03.2015 на звіт приватного підприємства "Професійна аналітика нерухомості" про оцінку необоротних активів цілісного майнового комплексу від 27.03.2015, наданою Всеукраїнською асоціацією фахівців оцінки та Українським товариством оцінювачів визнано вказаний звіт таким, що відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна;

- листами від 29.04.2015 № 11-06-02288 та від 08.05.2015 № 11-06-02468 Регіональне відділення ФДМ України по Одеській області повідомило позивача про те, що договір на проведення незалежної оцінки з суб'єктом оціночної діяльності - приватним підприємством "Професійна аналітика нерухомості" розірвано, з огляду на численні порушення цього оцінювача. Також було поінформовано позивача, про те що новий договір на проведення незалежної оцінки буде укладено з суб'єктом оціночної діяльності приватним підприємством "Томас & Сімонова" із визначення розміру збитків стосовно т/х "Каледонія".

- 03.07.2015 рецензією Українського товариства оцінювачів визнано звіт приватного підприємства "Томас & Сімонова" про незалежну оцінку необоротних активів цілісного майнового комплексу таким, що відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна;

- 11.08.2015 Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області, Міністерством інфраструктури України, Товариством та державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" було підписано акт приймання-передавання цілісного майнового комплексу після закінчення терміну дії договору оренди від 05.12.1997 № Д-1905;

- згідно вказаного акта Товариство, Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області передали, а Міністерство інфраструктури України прийняло до сфери управління державне майно цілісного майнового комплексу, одночасно орган управління - Міністерство інфраструктури України передав, а ДП "Іллічівський морський торговельний порт" прийняло на баланс майно вказаного цілісного майнового комплексу вартістю 83021041,00 грн.;

- позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов'язку щодо вжиття заходів, спрямованих на своєчасне повернення (прийняття) цілісного майнового комплексу Державної судноплавної компанії "УКРФЕРРІ" з оренди (оформлення документів для повернення майна з оренди) після припинення Договору, позивачем, як балансоутримувачем суден "Герої Шипки", "Герої Плевни" та "Каледонія" (що входили до складу орендованого цілісного майнового комплексу), понесено збитки;

- відповідно до укладених договорів з ТОВ "Іллічівський судноремонтний завод" позивач оплачував стоянку суден біля причалів заводу. Вартість стоянки вказаних суден за період з 06.12.2014 до 11.08.2015, включаючи вартість електропостачання та ремонту електрообладнання, становила 5 464 272,71 грн.;

- Товариство також несло витрати з виплати заробітної плати екіпажам суден "Герої Шипки", "Герої Плевни" та "Каледонія" за період після закінчення Договору - з 06.12.2014 до 11.08.2015 (дати переведення на роботу в ДП "Іллічівський морський торговельний порт"). Витрати Товариства щодо виплати заробітної плати, включаючи витрати на загальнообов'язкове державне соціальне страхування склали 8 345 661,53 грн., а також витрати на відрядження - 750 044,40 грн.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з ФДМУ завданих Товариству збитків у розмірі 14 559 978,64 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди. За статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 225 вказаного кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

У відповідності до приписів частин першої та другої статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Як вірно визначено судами попередніх інстанцій, у даному випадку зобов'язання відповідача випливає з Договору, у зв'язку з чим підлягають застосуванню приписи закону, які регулюють питання відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Водночас, задовольняючи позов та стягуючи збитки з ФДМУ (з його поточного рахунку), з посиланням на наявність складу цивільного правопорушення в діях відповідача, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою особливості спеціального статусу ФДМУ, а також те, що даний позов про відшкодування збитків не може бути задоволений за рахунок коштів, виділених на утримання органу державної влади (Рішення Конституційного суду України від 03.10.2001 № 12-рп/2001 у справі № 1-36/2001).

Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" (далі - Закон) Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 4 названого закону до основних завдань Фонду державного майна України належить реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

У сфері оренди державного майна Фонд державного майна України: виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), що перебувають у державній власності; бере участь у здійсненні контролю за поверненням цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління уповноважених органів управління після закінчення строку дії договорів оренди (статті 5 Закону).

Фінансування та матеріально-технічне забезпечення Фонду державного майна України здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 14 Закону).

Таким чином, ФДМУ, виступаючи орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та іншого майна реалізує державну політику у сфері оренди, тобто діє від імені Держави в цивільних правовідносинах в силу законодавчих приписів.

Відповідно до приписів статті 174 ЦК України держава відповідає за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Цивільно-правова відповідальність держави може мати дві основні форми: а) безпосередньо за своїми зобов'язаннями; б) опосередкована, субсидіарна відповідальність за зобов'язаннями державних установ і казенних підприємств.

У випадках, коли відповідний компетентний орган державної влади діє від імені держави в цивільних правовідносинах, інша особа-кредитор має право висувати відповідні вимоги безпосередньо до держави як казни й одержувати задоволення від неї, а не від представників, що виступають від імені держави в цивільному обороті, і казна повинна нести безпосередню відповідальність за власними зобов'язаннями держави (як казни), коштами і майном державної скарбниці.

Залежно від підстав виникнення держава несе відповідальність з договірних та позадоговірних зобов'язань. Підставою для відповідальності держави може бути, зокрема, невиконання або неналежне виконання зобов'язань, які виникають з договорів, укладених державою через компетентні органи державної влади. Тобто, відшкодування збитків у такому випадку здійснюється за рахунок держави органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не за рахунок коштів на утримання органу державної влади.

Відповідно до частини першої статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з приписами статті 1 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011 Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр).

У відповідності до статті 4 вказаного Положення Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

У зв'язку з вищевикладеним, у розгляді відповідного позову про відшкодування збитків, завданих у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань, що виникли з договору, укладеного Державою через компетентний орган державної влади (ФДМУ), іншим відповідачем (крім ФДМУ) повинна бути Державна казначейська служба України, як центральний орган виконавчої влади, до компетенції якого належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому не вимагається наявність порушення зазначеним органом прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Таким чином, судам попередніх інстанцій у вирішенні даного спору насамперед слід було вирішити питання про залучення до участі у справі іншого відповідача - Державну казначейську службу України.

Враховуючи вищевикладене, Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій було допущено порушення норм процесуального права у вирішенні даного спору.

Відповідно до вимог частини першої статті 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Наведене у даній постанові свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанції фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а отже, і про порушення вимог статті 43 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Зважаючи на викладене, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з'ясувати всі обставини справи, і в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Фонду державного майна України задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 зі справи № 910/18914/16 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Палій

Суддя С. Бондар

Суддя В. Селіваненко