номер провадження справи 27/161/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017 Справа № 908/3338/16

За позовом: Командитного товариства ОСОБА_1 і Компанія Мелітопольського елеватора (72312 Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 53; 72330 Запорізька область Мелітопольський район, с. Новобогданівка, вул. Шевченко, 4/1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське (72550 Запорізька область, Якимівський район, с. Андріївка, вул. Кірова, 16)

про стягнення 938 000 грн. 00 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. б/н від 10.02.2017 р.

від відповідача: ОСОБА_3І, дов. б/н від 03.01.2017 р.

СУТЬ СПОРУ:

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Командитого товариства ОСОБА_1 і Компанія Мелітопольського елеватора, Запорізька область, м. Мелітополь до Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське, Запорізька область, Якимівський район, с. Андріївка про стягнення 540 000 грн. 00 коп. відсотків за користування грошовими коштами, 398 000 грн. 00 коп. втрат від інфляції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2016 р., справу № 908/3338/16 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 15.12.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3338/16, присвоєно справі номер провадження 27/161/16 та призначено судове засідання на 23.01.2017 р.

Ухвалою суду від 23.01.2017 р. розгляд справи відкладався на 07.02.2017 р., на підставі ст. 77 ГПК України, у звязку з неявкою у судове засідання представника відповідача, а також, враховуючи, необхідність витребування додаткових доказів у справі та документів, які необхідні для всебічного, обєктивного розгляду спору.

Ухвалою суду від 07.02.2017 р. провадження у справі № 908/3338/16 зупинено та призначено судову економічну (бухгалтерську) експертизу, проведення якої доручено судовому експерту ОСОБА_4, діючої на підставі Свідоцтва № 285, виданого Міністерством юстиції України безстроково (69017,АДРЕСА_1)

10.02.2017 р. відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 р., винесеної на підставі ст. ст. 41, 42 ГПК України, матеріали справи № 908/3338/16 (номер провадження № 27/161/16) направлено на адресу судового експерта ОСОБА_4 для проведення судової економічної (бухгалтерської) експертизи.

22.02.2017 р. на адресу господарського суду Запорізької області надійшла апеляційна скарга Командитного товариства ОСОБА_1 і Компанія Мелітопольського елеватора на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 по справі № 908/3338/16.

Відповідно до ст. 91 Господарського процесуального кодексу України місцевий господарський суд у триденний строк надсилає одержану апеляційну скаргу зі справою відповідному апеляційному господарському суду.

На підставі вищевикладеного, господарським судом було витребувано у судового експерта ОСОБА_4 матеріали справи № 908/3338/16 для подальшого скерування до Донецького апеляційного господарського суду.

03.03.2017 р. матеріали справи № 908/3338/16 судовим експертом повернуто на адресу господарського суду та направлено на адресу Донецького апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги Командитного товариства "ОСОБА_1 і компанія "Мелітопольський елеватор", м. Мелітополь Запорізької області про перегляд ухвали господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 р., винесеної на підставі ст. 79 ГПК України у справі № 908/3338/16.

Поставною Донецького апеляційного господарського суду від 23.03.2017 р. апеляційну скаргу Командитного товариства ОСОБА_1 і Компанія Мелітопольського елеватора, м. Мелітополь, Запорізька область на ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 р. по справі № 908/3338/16 - залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 р. по справі № 908/3338/16 - залишено без змін.

30.03.2017 р. матеріали справи № 908/3338/16 повернуто на адресу господарського суду Запорізької області та відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 р., винесеної на підставі ст. ст. 41, 42 ГПК України, яку залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.03.2017 р. направлено на адресу судового експерта для подальшого проведення судової економічної (бухгалтерської) експертизи.

13.04.2017 р. господарським судом Запорізької області отримано клопотання судового експерту ОСОБА_4, в порядку ст. 31 ГПК України.

Ухвалою суду від 13.04.2017 р. провадження у справі № 908/3338/16 поновлено (тимчасово) з 13.04.2017 р. для розгляду клопотання експерта щодо витребування додаткових документів необхідних для проведення експертизи. Клопотання судового експерта ОСОБА_4, щодо витребування додаткових документів необхідних для проведення експертизи задоволено. Сторін у справі зобовязано надіслати на адресу судового експерта ОСОБА_4, діючої на підставі Свідоцтва № 285, виданого Міністерством юстиції України безстроково (69017,АДРЕСА_1) в строк до 25 квітня 2017 р., витребувані документи. Провадження у справі № 908/3338/16 зупинено до отримання результатів судової економічної (бухгалтерської) експертизи та надходження матеріалів справи № 908/3338/16 до господарського суду Запорізької області.

22.05.2017 р. на адресу суду надійшов лист судового експерта ОСОБА_4, яким повідомлено, що станом на 19.05.2017 р. клопотання експерта виконано не в повному обсязі, весь перелік витребуваних експертом для дослідження документів сторонами не надано.

У звязку з викладеним, господарський суд Запорізької області листом від 25.05.2017 р. вимагав від позивача у справі виконати вимоги суду викладені в ухвалі від 13.04.2017 р. та терміново надіслати на адресу судового експерта ОСОБА_4, діючої на підставі Свідоцтва № 285, виданого Міністерством юстиції України безстроково (69017, АДРЕСА_1) вищезазначені документи.

31.05.2017 р. на адресу господарського суду надійшла відповідь позивача у справі (вих. № 191 від 30.05.2017 р.) з якої вбачається, що 03.05.2017 р. судовому експерту, відповідно до ухвали від 13.04.2017 р. надіслані всі документи, які стосуються предмету спору, а саме договору купівлі-продажу майбутнього врожаю від 18.01.2012 р. № 1/2,. На підтвердження, суду надіслано копію супровідного листа б/н від 03.05.2017 р. та копію опису документів, що направлялись цінним листом, завірений поштовим відділенням.

06.06.2017 р. судовим експертом ОСОБА_4, діючої на підставі Свідоцтва № 285, виданого Міністерством юстиції України безстроково (69017 АДРЕСА_1) повернуто матеріали справи № 908/3338/16 без виконання експертизи, у звязку з невиконанням сторонами клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів та несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання.

Ухвалою суду від 07.06.2017 р. поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 14.06.2017р.

У судовому засіданні 14.06.2017р. оголошувалася перерва до 19.06.2017р., з метою надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті.

19.06.2017р. продовжено судовий розгляд справи № 908/3338/16.

До початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 19.06.2017р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях та надав заперечення на відзив відповідача. В обґрунтування посилається на те, що 18 січня 2012 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу майбутнього врожаю № 18/2. Відповідно до умов договору КТ ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора було зобов'язано здійснити на момент укладення договору оплату майбутнього врожаю - пшениці продовольчої у кількості 335,57 тон, що складає 500 000 гривень відповідно до п.п. 1.1, 2.2 договору купівлі-продажу майбутнього врожаю. ТОВ Андріївське зі своєї сторони було зобов'язано зробити поставку до 01 серпня 2012 року. КТ ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора виконало своє зобов'язання належним чином. Грошові кошти у сумі 500 000 гривень були перераховані на рахунок ТОВ Андріївське 18.01.2012 р. платіжним доручення № 134. ТОВ Андріївське жодних дій по виконанню своїх зобов'язань не здійснило. Внаслідок вказаних обставин 27 березня 2014 року КТ ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора надіслало на адресу ТОВ Андріївське вимогу про повернення перерахованих грошових коштів з виплатою відсотків за користування грошовими коштами в семиденний термін за договором купівлі-продажу майбутнього врожаю № 18/2 від 18.01.2012 р., що підтверджується вимогою № 121 від 27.03.2014 р. та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У пункті 2.8 договору купівлі-продажу майбутнього врожаю № 18/2 від 18.01.2012 р. року зазначено, що у разі відмови продавця від поставки товару чи іншому порушенні умов договору продавцем в т.ч. відмови продавця у разі падіння ринкової ціни підписати додаткову угоду про зменшення ціни відповідного товару, покупець має право відмовитися від даного договору в повному обсязі або частково (по певному виду товару) і вимагати повернення перерахованих грошових коштів з виплатою штрафу і відсотків за користування грошовими коштами згідно умов цього договору. Внаслідок порушення умов договору ТОВ Андріївське - КТ ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора як покупець відмовився від поставки товару, внаслідок порушення строків його поставки та заявив вимоги про повернення грошових коштів. ТОВ Андріївське з отриманої передплати повернув. Вищезазначені факти підтверджуються в розглянутому позові про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське на користь Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора суму основного боргу у розмірі 500 000,00 гривень по справі № 908/1464/14 у якій 03.12.2014 р. винесено рішення господарського суду Запорізької області про стягнення зазначеної суми. Зазначене рішення також до теперішнього часу не виконано. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник повинен сплачувати відсотки відповідно договору. Враховуючи вищезазначене залишились несплаченими та нестягнутими відсотки за користування грошовими коштами відповідно до п. 2.3. Договору купівлі-продажу майбутнього врожаю № 18/2 від 18.01.2012 р. за період з 31.11.2013 р. по 01.12.2016 р в сумі 540 000 гривень. Вимога про відмову від договору та повернення отриманих грошових коштів була заявлена 27.03.2014 р. і отримана 29.03.2014 р. Таким чином з 01.04.2014 р. виникло зобов'язання грошового характеру, на яке за кожний повний місяць повинні нараховуватись втрати від інфляції. Сума втрат від інфляції за період 01.04.2014 р. - 30.11.2016 р. становить 398 000 гривень.

На підставі зазначеного, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське () на користь Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Комиш-Мелітопольського елеватора, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 540 000 гривень та 398 000 гривень - втрати від інфляції.

У запереченнях на відзив відповідача позивач зазначив, що поставки ячменя в 2015р здійснювались за договором купівлі-продажу майбутнього врожаю № 9/04/1 від 09.04.15р., договору купівлі-продажу від 09.04.15р. із заставою всього майбутнього врожаю під вище значені та інші договори, крім договору №18/1 від 18.01.12р., який є предметом цього спору. За вказаними договорами купівлі-продажу ячменю відповідачу була перерахована передплата в сумі 554 990 гривень за платіжними дорученнями № 337 від 17.04.15р, № 367 від 27.04.15, № 380 від 27.04.15р, № 378 від 27.04.15р, № 416 від 08.05.15, № 367 від 27.04.15, № 365 від 27.04.15, № 733 від 05.06.15 № 1172 від 22.07.2015р. В накладних на поставку ячменю відповідачем з 30.07.15 по 05.08.15 позивачу зазначена підстава - договір № 09/04 від 09.04.15р. Видаткова накладна РН -0000161 від 04.08.16р. яка не містила зазначену підставу оплачена окремо 15.02.17р. пл. дорученням № 4959 від 21.02.17р. Тим самим посилання відповідача на погашення боргу поставкою ячменю по спірному договору №18/1 від 18.01.12р. не є підтвердженими документально. Також посилання відповідача на сплату відсотків в сумі 193 933, 92 платіжним дорученням № 236 від 13.10.16р. віднесено позивачем на сплату відсотків по спірному однак за період з 18.01.12. р по 31.11.13р., тобто за період до подачі позову в календарній черговості, що передбачена ст. 534 ЦК України. Таким чином відповідачем не подано належних доказів погашення боргу.

Крім того, позивач надав заяву про заміну сторони, на підставі ст. 25 ГПК України. Просив суд замінити позивача у справі Командитного товариства ОСОБА_1 і Компанія Мелітопольського елеватора на Товариство з обмеженою відповідальністю «Приморський», відповідно до договору про відступлення права вимоги від 07.06.2017р.

Клопотання позивача залишено судом без розгляду, оскільки представником позивача не надано оригіналу договору про відступлення права вимоги від 07.06.17р. та розяснено, що воно може бути подано до суду на стадії виконання судового рішення.

Відповідач в засіданні суду 19.06.2017 р. проти позову заперечив, на підставах викладених у письмовому відзиві (міститься в матеріалах справи). У письмовому відзиві, по суті спору зазначив наступне:

В обґрунтуваннях посилається на те, що суми 540 000 грн. 00 коп. несплачених відсотків за користування сумою попередньої оплати за договором купівлі-продажу майбутнього врожаю від 18 січня 2012 року № 18/2 та 398 000 грн. 00 коп. втрати від інфляції за період з 01.03.2014 р. по 30.11.2016 р. нараховані на суму попередньої оплати за вказаним договором, яка становить 500 000 грн. 00 коп. Відповідач вважає, що між позивачем та відповідачем у справі не досягнуто порозуміння щодо визначення остаточної суми основної заборгованості за договором купівлі-продажу майбутнього врожаю від 18 січня 2012 року № 18/2 чи взагалі її наявності. Наполягає на тому, що цей договір № 18/2 відповідачем виконано повністю, оскільки поставки зерна в рахунок боргу ми здійснювались в 2015 році, що підтверджується видатковими накладними:

№ РН-0000026 від 01.08.2015 р. поставка ячменю на суму 59289,00грн.

№ РН-0000027 від 02.08.2015 р. поставка ячменю на суму 55926,00грн.

№ РН-0000028 від 03.08.2015 р. поставка ячменю на суму 31514,85грн.

№ РН-0000029 від 05.08.2015 р. поставка ячменю на суму 383490,00грн.

№ РН-0000037 від 05.08.2015 р. поставка ячменю на суму 29492,10грн.

№ РН-0000038 від 05.08.2015 р. поставка ячменю на суму 25121,00грн.

№РН-0000030 від 21.08.2015 р. поставка проса на суму 59282,35грн.

№ РН-0000035 від 21.08.2015 р. поставка проса на суму 212238,00грн.

№ РН-0000036 від 21.08.2015 р. поставка проса на суму 214407,90грн.

№ РН-0000161 від 04.08.2016 р. поставка ячменю на суму 48832,00грн.

Всього поставлено ячменю та проса на загальну суму 1 119 593,20грн. Цими поставками виконані зобов'язання по виконанню договору від 18.01.2012 р. за передплатою 500 000,00грн. та за передплатою, отриманою у квітні-липні 2015 р. за ячмінь в сумі 549 690,00 грн. Разом ці суми складають 1 049 690 грн. 00 коп. Крім того, грошовими коштами повернута передплата за ячмінь в сумі 64 660,00 грн. платіжним дорученням № 232 від 13.10.2016 р., повернення заборгованості за не отриману продукцію в сумі 65 506,08 грн. платіжним дорученням № 235 від 13.10.2016 р. Всього повернуто коштами 130 166 грн. 08 коп. Разом з поставкою продукції в натурі і поверненням коштів по передплатам (за договором 2012 р. та здійсненою в 2015 р.) погашення складає 1 249 759 грн. 28 коп. Відповідачем здійснена також сплата відсотків за користування коштами в сумі 193 933 грн. 92 коп. платіжним дорученням № 236 від 13.10.2016 р. тож вважає, позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають реальному стану справ. У доповненнях до відзиву відповідач зазначив, що розрахувався з позивачем 20.11.2015 р. в розмірі 520 000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 18 від 20.11.2015 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 19.06.2017р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши позивача та відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

ВСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Господарським судом встановлено, що 18 січня 2012 року між Командитним товариством ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю АНДРІЇВСЬКЕ (продавець) укладений договір купівлі-продажу майбутнього врожаю № 18/2

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобовязується передати на майбутнє у власність покупця, а покупець оплатити на момент укладення договору та прийняти в майбутньому наступний товар:

1. Майбутній врожай: пшениця продовольча

2. Орієнтовна кількість 335570 кг по нетто

По ціні (орієнтовно) 1490 грн. за тону

На суму (орієнтовно) 500000 грн.

Строк поставки до 01.08.2012р.

Згідно з п. 2.2 договору строк оплати товару сторони визначили як передплата після укладення договору.

Платіжним дорученням № 134 від 18.01.2012р. Командитне товариство ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю АНДРІЇВСЬКЕ передплату за пшеницю озиму в розмірі 500 000 грн. 00 коп.

Проте, всупереч умов договору, як вважає позивач, відповідач свої зобовязання не виконав, пшеницю в установлений договором строк позивачу не поставив

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення зобовязань (цивільних прав та обовязків) є, зокрема, договір. Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 173, 174 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю правовою природою між сторонами укладено змішаний договір, оскільки відповідно до вимог статті 628 ЦК України він містить елементи різних договорів (договору купівлі-продажу та договору поставки), до яких потрібно застосувати положення чинного законодавства, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки та приймання товару, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 655, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одночасно, відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 662 ЦК України встановлений обовязок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Загальні правила визначення моменту виконання обов'язку продавця передати товар визначені ст. 664 ЦК України.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

У відповідності до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

Відповідно до інформаційної системи «Діловодство спеціалізованого суду», рішенням господарського суду Запорізької області від 03.12.2014р. у справі № 908/1464/14 позовні вимоги позивача до відповідача були задоволені та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське на користь Командитного товариства ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора передплати в розмірі 500 000 грн. та 10 000 грн. судового збору. Відстрочено виконання рішення до 31.07.2015р.

На виконання зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили, господарським судом Запорізької області 19.01.2015року у справі № 908/1464/14 видано відповідний наказ, який дійсний для предявлення до виконання до 01.08.2016р., з урахуванням ухвали від 12.08.2015 р. у справі № 908/1464/14.

14.12.2016 р. Командитне товариство ОСОБА_1 і компанія Мелітопольського елеватора звернулося до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання.

Господарським судом ухвалою від 07.02.2017 р. у справі № 908/1464/14 зазначена заява була задоволена з посиланням на те, що станом на момент розгляду заяви позивача, рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 р. у справі № 908/1464/14 не виконано.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.03.2017р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське с. Андріївка, Запорізька область на ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.02.2017р. у справі № 908/1464/14 залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.02.2017 р. у справі № 908/1464/14 залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України: «Факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони».

Господарським судом встановлено, що відповідно до квитанції до прибуткового ордеру № 18 від 20.11.2015р. відповідач сплатив 520 000 грн. 00 коп.

Згідно положення про ведення касових операцій у національній валюті в України № 637 від 15.12.2004р. це Положення розроблено відповідно до статті 33 Закону України «Про Національний банк України», визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства (Абзац перший пункту 3.3 глави 3 із змінами, внесеними згідно з Постановою Національного банку « 252 від 29.04.2009р.).

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Підприємства, що займаються закупівлею товарів сільськогосподарської продукції, проведення розрахунків за які не врегульовано законодавством України, можуть проводити видачу готівки здавальникам такої сільськогосподарської продукції за відомостями, в яких зазначаються прізвища здавальників, їх адреси, обсяги зданої продукції і сума виплаченої готівки, що засвідчуються підписом здавальника.

Касир відповідно до законодавства України несе повну матеріальну відповідальність за збереження всіх прийнятих ним цінностей.

Установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі (додаток 8), що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства. До розрахунку приймається строк здавання підприємством готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку.

Кожне підприємство визначає ліміт каси з урахуванням режиму і специфіки його роботи, віддаленості від банку, обсягу оборотів (надходжень і видатків) за всіма рахунками, установлених строків здавання готівки, тривалості операційного часу банку, наявності домовленості підприємства з банком на інкасацію тощо.

Підприємства, що виробляють та переробляють сільськогосподарську продукцію, різних організаційно-правових форм можуть установлювати (переглядати) ліміт каси на період заготівлі та перероблення сільськогосподарської продукції згідно з фактичними показниками їх касових оборотів (надходжень або видачі готівки) за будь-які три місяці сезону виробництва (перероблення) сільськогосподарської продукції попереднього року.

Згідно пункту 5.11 цього Положення установлений ліміт каси та строки здавання готівкової виручки (готівки) можуть переглядатися у звязку із змінами законодавства України або за наявності відповідних факторів обєктивного характеру (зміни в надходженнях/ видатках готівки, внутрішнього трудового розпорядку/графіків змінності тощо). Документи (нормативно-правові акти, внутрішні документи підприємства, що затверджені (підписані керівником або уповноваженою ним особою), на підставі яких переглянуто ліміт каси, строки здавання готівкової виручки (готівки), додаються до відповідних наказів (розпоряджень), договорів банківського рахунку підприємства.

Представник позивача не надав суду відповідних наказів (розпоряджень) по підприємству станом на листопад 2015року, коли саме було видано відповідачу у справі квитанцію до прибуткового касового ордера № 18 від 20.11.2015 року «підстава за серпень за договор № 18/02 від 18.01.2012 року», стоїть відбиток печатки Командитного товариства «ОСОБА_5 Компанія Мелітопольського елеватора, оригінал даної квитанції було оглянуто в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2.8 договору у разі відмови продавця від поставки товару чи іншому порушенні умов договору продавцем, в тому числі відмови продавця у разі падіння ринкової ціни підписати додаткову угоду про зменшення ціни відповідного товару, покупець вправі відмовитися від даного договору в повному обсязі або частково по (по певному виду товару) і вимагати повернення перерахованих грошових коштів з виплатою штрафу та процентів за користування грошовими коштами, згідно умов даного договору.

У звязку з несплатою відповідачем у повному обсязі 500 000 грн. 00 коп. , як зазначає представник позивача, відповідачу були нараховані 540 000 грн. 00 коп. відсотків за користування грошовими коштами, 398 000 грн. 00 коп. втрат від інфляції.

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач у судовому засіданні заперечив проти факту не виконання умов договору в частині не сплати 500 000 грн. 00 коп. основного боргу, в якості попередньої оплати за майбутній врожай.

Як свідчать матеріали справи відповідач свої зобовязання за договором в частині повернення грошових коштів у розмірі 500 000 грн. 00 коп. виконав з порушенням строків, а саме 20.11.2015р., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 18 від 20.11.2015р.

Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником (п. 3.3 Положення).

Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником (п. 3.4 Положення).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинним документом, відповідно до ст. 1 даного Закону, є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку (ст. 8 Закону).

Враховуючи наведені приписи законодавства, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши та співставивши надані сторонами первинні бухгалтерські документи (прибуткові касові ордери), суд приходить до висновку, що відповідачем за умовами договору № 18/2 від 18.01.2012 р. сплачено 500 000 грн. 00 коп., які відображено в бухгалтерському обліку позивача шляхом складання прибуткових касових ордерів.

Також видаткові касові ордери, надані відповідачем, по сумі грошових коштів також співпадають з сумами, внесеними відповідачем за прибутковими касовими ордерами.

За умовами вказаного у підставі позову договору № 18/2 від 18.01.2012 р. відповідач не був позбавлений права перераховувати грошові кошти на поточний рахунок (особисто вказуючи призначення платежу), або вносити готівку в касу постачальника, отримавши корінець прибуткового касового ордеру.

Слід зазначити, що відповідачу надана була відстрочка виконання рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014р. до 31.07.2015р., отже з 01.08.2015р. почався перебіг прострочення виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу майбутнього врожаю № 18/2 від 18.01.2012р.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних нарахувань є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р.

Відповідно до Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі № 62-97р. від 03.04.1997р., індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. При здійсненні розрахунку індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Згідно п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, згідно діючого законодавства суми інфляційних витрат та 3% річних стягуються за весь час до виконання грошового зобов'язання.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем грошове зобов'язання виконано з простроченням, а саме 20.11.2015р. відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 500 000 грн. 00 коп., тобто з порушенням строку.

Положеннями п. 1.4. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13 № 14 визначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За змістом п. 3.2. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, суд враховує наступне:

Так, пунктом 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

В даному випадку, судом встановлено, що день фактичної сплати (20.11.2015 р.) не включається в період часу, за який здійснювалось стягнення 3 % річних та інфляційних втрат

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням положень п. 1.4., п. 1.9, п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13 № 14 судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 540 000 грн. 00 коп. відсотків за користування грошовими коштами, 398 000 грн. 00 коп. втрат від інфляції заявлені позивачем частково необґрунтовано та підлягають частковому задоволенню, оскільки неправильно розраховані, а саме стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням сплати відповідачем 20.11.2015р 500 000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 18 від 20.11.2015р., підлягає стягненню за період з 01.08.2015р. по 19.11.2015р. - 4 561 грн. 64 коп. 3 % річних та 14 403 грн. 73 коп. інфляційних втрат.

В іншій частині позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно статті 49 ГПК України, судовий збір при частковому задоволенні позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Командитного товариства ОСОБА_1 і Компанія Мелітопольського елеватора, м. Мелітополь, Запорізька область до Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське, с. Андріївка, Якимівський район, Запорізька область задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Андріївське (72550 Запорізька область, Якимівський район, с. Андріївка, вул. Кірова, 16, ) на користь Командитного товариства ОСОБА_1 і Компанія Мелітопольського елеватора (72312 Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 53; 72330 Запорізька область Мелітопольський район, с. Новобогданівка, вул. Шевченко, 4/1, ) 4 561 (чотири тисячі пятсот шістдесят одна) грн. 64 коп. 3 % річних, 14 403 (чотирнадцять тисяч чотириста три) грн. 73 коп. інфляційних втрат, 284 (двісті вісімдесят чотири) грн. 48 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення оформлено та підписано 26.06.2017р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.