Р І Ш Е Н Н Я

03 липня 2017 року Справа № 913/386/17

Провадження №1/913/386/17

За позовом позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства «Вереск», смт. Станиця Луганська Луганської області

про стягнення 89714 грн. 35 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання-помічник судді Медуниця Р.І.

В засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_3, представник за довіреністю від 20.12.2016 № 744;

від відповідача не прибув;

Суть спору: про стягнення 52564 грн. 21 коп. боргу, 9311 грн. 50 коп. пені, 25067 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 2770 грн. 93 коп. 3% річних за договором оренди нерухомого майна від 01.02.2012 № 448107-26 (з урахуванням заяви позивача за листом від 12.06.2017 № 26-15/526 про збільшення позовних вимог).

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, у судове засідання не прибув.

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Неприбуття вдруге у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно положень ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Тому, направлення кореспонденції на адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, справа розглядається на підставі ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд встановив, що спір між сторонами виник з наступних причин..

Так, 01.02.2012 між позивачем ОСОБА_1 акціонерним товариством "Укртелеком" /орендодавець/ та відповідачем приватним підприємством "Охорона-Центр" було укладено договір № 442107-334 оренди нерухомого майна товариства (комерційне приміщення), за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування частину приміщення, розташованого за адресою: смт. Станиця Луганська Луганської області, на 1 поверсі 2-поверхового будинку № 33 по вул. 1-е Травня, загальною площею 33,7 м2 приміщень для розміщення кабінету.

За умовами п. 1.2 договору сторони домовились про те, що на їхні договірні відносини не поширюються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і "ОСОБА_3 розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна", затв. постановою КМ України від 04.10.1995 № 786.

Підписаним сторонами актом приймання-передачі майна від 01.02.2012 належним чином підтверджується факт передачі орендованого приміщення.

Щодо умов розрахунків між сторонами, то п. 3.1 договору (у редакції додаткової угоди від 06.09.2013) передбачено, що орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати становить 1318,41 грн. за 33,7 м2.

Щодо строку дії договору, то п. 12.1 його визначено з 01.02.2012 до 01.01.2015 та передбачено, що сторони зобовязані протягом 20 днів після закінчення строку дії договору здійснити остаточні розрахунки за ним.

Як свідчать матеріали справи, за період з листопада 2013 року по жовтень 2016 року за відповідачем утворилась заборгованість з орендної плати за користування орендованим приміщенням на суму 52564 грн. 21 коп., яку заявлено до стягнення.

Обгрунтовуючи позов щодо вимог, які поза межами строку дії договору, передбаченого вказаним вище п. 12.1 укладеного договору, позивач посилається на ст. 764 ЦК України, якою передбачено якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, позивач, як наймодавець (орендодавець) вважає, що договір № 448107-26 оренди нерухомого майна товариства (комерційне приміщення) від 01.02.2012 був продовжений в силу закону.

Окрім цього, до стягнення заявлені кошти у відшкодування витрат за використану електроенергію та по комунальних послугах, оскільки п. 3.4 договору передбачене таке відшкодування у порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією та на підставі розрахунку орендодавця у відповідності з чинними тарифами.

На підставі ст. 625 ЦК України до стягнення також заявлені 25067 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань (за період з листопада 2013 року по лютий 2017 року) та 2770 грн. 93 коп. 3% річних (за період з 28.07.2013 по 28.02.2017), а також 9311 грн. 50 коп. пені.

Відповідачем позов не оспорений, доказів сплати боргу не надано.

Оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову з огляду на наступне.

Так, правове регулювання договірних зобовязань щодо орендних правовідносин здійснюється положеннями глави 58 ЦК України та параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна за змістом норма наведена у статті 759 ЦК України.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у пункті 1 статті 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач одержав частину нежитлового приміщення у користування, доказів її повернення позивачу після закінчення строку дії договору № 448107-26 від 01.02.2012 та на час розгляду справи не надав, оформлені орендодавцем акти на надані послуги не підписав.

Втім, зобовязання щодо перерахування орендної плати відповідачем не виконані, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість з орендної плати за період з 01.11.2013 по 31.10.2016 в сумі 52564 грн. 21 коп., яка підлягає до стягнення на користь на позивача.

У відповідності зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору.

Таким чином матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання по сплаті боргу за послуги оренди, що дає правові підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України у вигляді інфляційних втрат та 3% річних.

Так, цією нормою цивільного законодавства передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, до стягнення заявлені 2770 грн. 93 коп. 3 % річних за період з 28.07.2013 по 28.02.2017 та 25067 грн. 71 коп. інфляційних втрат за період з листопада 2013 року по лютий 2017 року.

Щодо решти позовних вимог, то у відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність за несвоєчасну оплату послуг оренди передбачена п. 8.2 договору № 448107-26 від 01.02.2012 у вигляді пені від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа поточного місяця.

Позивач нарахував пеню за спірними (несплаченими відповідачем) рахунками у відповідності до умов договору та чинного законодавства (ст. 232 ч. 6 ГК України) на загальну суму 9311 грн. 50 коп., яка підлягає до стягнення.

Таким чином позов задовольняється повністю на суми 52564 грн. 21 коп. боргу, 9311 грн. 50 коп. пені, 25067 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань, 2770 грн. 93 коп. 3% річних з віднесенням на відповідача судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_2 підприємства "Вереск", смт. Станиця Луганська Луганської області, вул. 1 Травня, буд. 33, ідент. код 32700230 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ, бул. ОСОБА_4, буд. 18, ідент. код 21560766 52564 грн. 21 коп. боргу, 9311 грн. 50 коп. пені, 25067 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань, 2770 грн. 93 коп. 3% річних та 1600 грн. 00 коп. судового збору, видати на виконання наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.07.2017.

Суддя Н.М.Зюбанова