ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р. Справа № 910/15783/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 19.09.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 9 від 03.04.2017 р.);

від третьої особи: не зявились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства „Ремторгустаткування, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства „Чорноморський банк розвитку та реконструкції, м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про визнання кредитного договору та іпотечного договору припиненими

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування) звернулось в господарський суд міста Києва із позовом до АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) про визнання припиненим кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р., укладеного між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування; визнання припиненим іпотечного договору ВЕС № 55 від 06.10.2006 р., укладеного між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування, нотаріального посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № Д-873.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем належним та повним виконанням ним своїх обовязків щодо повернення кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.09.2016 р. порушено провадження у справі № 910/15783/16 за позовом ПАТ „Ремторгустаткування до АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції про визнання кредитного договору та іпотечного договору припиненими.

У процесі розгляду справи ухвалою суду від 27.09.2016 р. замінено ПАТ „Ремторгустаткування на його правонаступника ПРАТ „Ремторгустаткування та АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції на його правонаступника ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції, а також залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2016 р. справу № 910/15783/16 передано за підсудністю до господарського суду Київської області, оскільки місцезнаходженням відповідача є наступна адреса: 95001, вул. Більшовицька, 24, м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.11.2016 р. прийнято до провадження справу № 910/15783/16 за позовом ПРАТ „Ремторгустаткування до ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання кредитного договору та іпотечного договору припиненими і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 11.01.2017 р.

10.01.2017 р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив № 5/17-л від 10.01.2017 р. на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, у тому числі, у звязку із пропущенням позовної давності.

11.01.2017 р. у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання б/н б/д про обєднання позовних заяв, у якому він просив суд обєднати справу № 910/15783/16 та справу № 911/3830/16, що за наслідками розгляду вказаного клопотання у судовому засіданні судом було відмовлено в його задоволенні за безпідставністю і необґрунтованістю.

11.01.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 01.02.2017 р.

27.01.2017 р. до канцелярії суду від третьої особи надійшли пояснення б/н від 26.01.2017 р., що долучені судом до матеріалів справи.

01.02.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 15.02.2017 р.

15.02.2017 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 09.03.2017 р.

09.03.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 29.03.2017 р.

29.03.2017 р. у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання б/н б/д, у якому просить суд визнати припиненим кредитний договір № 121/182/118 від 06.10.2006 р., укладений між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування; визнати припиненим іпотечний договір ВЕС № 55 від 06.10.2006 р., укладений між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № Д-873.

29.03.2017 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 06.04.2017 р.

06.04.2017 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, документи, витребувані судом надав.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

06.10.2006 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 121/182/118, згідно з умовами п. 1.1. якого банк надає позичальнику кредит на придбання акцій ВАТ „Бучанський приладобудівний завод „Веда.

Згідно з п. 1.2. кредитного договору кредит надається у розмірі 1 500 000, 00 доларів США.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору кредит надається на строк до 31.03.2009 року включно.

Пунктом 1.4. кредитного договору передбачено, що позичальник за користування кредитними коштами сплачує банку 13 відсотків річних.

Пунктом 1.5. кредитного договору передбачено, що нарахування банком відсотків за користування кредитом здійснюється не пізніше 25 числа кожного місяця зі дня надання кредитних коштів до дня повернення всієї суми кредитних коштів з розрахунку 360 днів у році за фактично отримані кошти та точну кількість днів користування кредитом.

Пунктом 1.6. кредитного договору передбачено, що нарахування та сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту.

Пунктом 8.6. кредитного договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання позичальником усіх зобовязань за цим договором.

29.12.2006 р. між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 1 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р.

29.03.2007 р. між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 2 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р.

31.01.2008 р. між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 3 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р.

27.02.2009 р. між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 4 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р., згідно з умовами п. 2. Якого сторони дійшли згоди викласти пункт 1.3. кредитного договору у наступній редакції: „Кредит надається на строк до 30.09.2009 року включно.

31.07.2009 р. між позивачем та відповідачем було підписано додатковий договір № 5 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р., згідно з умовами п. 2. якого сторони дійшли згоди викласти пункт 1.3. кредитного договору у наступній редакції: „Кредит надається на строк до 10.12.2009 року включно.

На виконання умов кредитного договору відповідачем було надано позивачу кредит та перераховано грошові кошти у межах кредитного ліміту у розмірі 1 500 000, 00 доларів США, що підтверджується кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р. та додатками і додатковими договорами до нього, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 06.10.2006 р. по 09.12.2009 р., наявними у матеріалах справи.

За період дії кредитного договору та на його виконання позивачем було виконано свої обовязки по поверненню кредиту у межах кредитного ліміту та по поверненню нарахованих відсотків за користування кредитом та перераховано відповідачу відповідні грошові кошти, що підтверджується кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р. та додатками і додатковими договорами до нього, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 06.10.2006 р. по 09.12.2009 р., довідкою № К-544 від 27.10.2009 р. Київської філії АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції, наявними у матеріалах справи.

10.06.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою б/н від 10.06.2016 р. про необхідність видачі довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р.

У відповідь на заяву б/н від 10.06.2016 р. відповідач звернувся до позивача із листом № 72/16-Л від 23.06.2016 р., у якому зазначив, що не має можливості видати вказану довідку у звязку із відсутністю доступу до головного офісу банку, у тому числі, до технічних засобів обліку.

06.10.2006 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно з умовами п. 1.1. якого з метою забезпечення виконання зобовязання, що виникло у іпотекодавця за укладеним із іпотекодержателем кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р. та додатків до нього, за яким іпотекодавець зобовязався перед іпотекодержателем повернути в строк до 31.03.2009 р. включно кредит у сумі 1 500 000 доларів США, що на день підписання цього договору за офіційним курсом НБУ складає 7 575 000 гривень, сплатити 13 відсотків річних за користування кредитом та можливу пеню та штраф, передбачені зазначеним кредитним договором, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме майновий комплекс, площею 8 706, 200 кв.м., що складається з головного механо-складального корпусу (літ. А, А) загальною площею 1 652, 60 кв.м., головного корпусу (літ. Б) загальною площею 5 259, 90 кв.м., контори заводоуправління (літ. В) загальною площею 267, 40 кв.м., компресорної малярки (літ. Д) загальною площею 102, 90 кв.м., матеріального складу (літ. Г) загальною площею 272, 40 кв.м., цеху торгівельного устаткування (склад) (літ. Ж) загальною площею 583, 40 кв.м., складу обмінного фонду (літ. З) загальною площею 314, 00 кв.м., павільйон Е-169 (літ. К) загальною площею 126, 00 кв.м., потребу (літ. Л) загальною площею 63, 80 кв.м., погребу-звід (погреб) (літ. М) загальною площею 63, 80 кв.м., розташований у м. Києві, по вул. Гонгадзе Георгія (колишня вулиця Машинобудівна), 44.

Згідно з п. 1.6. договору іпотеки зміст та розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання:

1.6.1. кредит надається на придбання акцій ВАТ „Бучанський приладобудівний завод „Веда у розмірі 1 500 000, 00 доларів США в строк до 31.03.2009 р. включно, з порядком погашення, а також можливістю дострокового погашення у випадках та в порядку, передбачених кредитним договором;

1.6.2. сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13 відсотків річних, у розмірі, в строки та в порядку що визначені кредитним договором;

1.6.3. сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, що визначені кредитним договором;

1.6.4. відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимог за основним зобовязанням, та збитків, завданих порушенням основного зобовязання.

Пунктом 7.2. договору іпотеки визначено строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з п. 7.3. договору іпотеки цей договор діє до повного виконання зобовязань іпотекодавцем за кредитним договором/з урахуванням усіх змін та доповнень до нього/ або до припинення права іпотеки у випадку, що прямо передбачені чинним законодавством України. Припинення підлягає державній реєстрації згідно діючому законодавством України.

Вказаний договір іпотеки було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № Д-873.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві, крім інших вимог, просить суд визнати припиненим кредитний договір № 121/182/118 від 06.10.2006 р., укладений між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із наданням грошових коштів в кредит здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення договору про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 цього ж кодексу розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 1046 цього ж кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 цього ж кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 1049 цього ж кодексу передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 598 цього ж кодексу передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 цього ж кодексу передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобовязання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

Отже, враховуючи вищевказані положення Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актів, та за наслідками їх правового аналізу суд вважає, що у період дії чинного договору припинення одного зобовязання сторони за договором шляхом виконання, проведеного належним чином, чи у інший спосіб не є підставою для припинення інших дійсних зобовязань вказаної сторони за таким договором і не є підставою для припинення дії повністю самого договору.

Як було зазначено вище і встановлено судом у процесі розгляду справи, за період дії кредитного договору та на його виконання позивачем було виконано свої обовязки по поверненню кредиту у межах кредитного ліміту та по поверненню нарахованих відсотків за користування кредитом та перераховано відповідачу відповідні грошові кошти, що підтверджується кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р. та додатками і додатковими договорами до нього, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 06.10.2006 р. по 09.12.2009 р., довідкою № К-544 від 27.10.2009 р. Київської філії АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції, наявними у матеріалах справи, а тому суд дійшов висновку, що відповідно до ст. ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобовязання позивача перед відповідачем щодо повернення кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р. припинились шляхом їх належного виконання.

Згідно з ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів.

Кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси субєкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів субєктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обовязку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав субєктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обовязку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 13 цього ж кодексу передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою пятою цієї статті, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Отже, із аналізу вищевказаних норм вбачається, що у період дії чинного кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р., укладеного між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування, із всіма змінами та доповненнями до нього, припинення зобовязань позивача щодо повернення у повному обсязі кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором шляхом виконання, проведеного належним чином, не є підставою для припинення інших дійсних його зобовязань за таким договором, у тому числі, зобовязання щодо сплати штрафних санкцій, тощо, і не є підставою для припинення дії повністю самого кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, у період дії чинного кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р., укладеного між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування, із всіма змінами та доповненнями до нього, припинення зобовязань позивача щодо повернення у повному обсязі кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором шляхом виконання, проведеного належним чином, не є підставою для припинення інших дійсних його зобовязань за таким договором, у тому числі, зобовязання щодо сплати штрафних санкцій, тощо, і не є підставою для припинення дії повністю самого кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р., а тому позовна вимога позивача до відповідача про визнання припиненим кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р., укладеного між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування), є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовув цій частині.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві просить суд визнати припиненим іпотечний договір ВЕС № 55 від 06.10.2006 р., укладений між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № Д-873.

Щодо вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із забезпеченням виконання зобовязання іпотекою здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України „Про заставу, Законом України „Про іпотеку, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно з ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 цього ж кодексу у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 1 Закону України „Про заставу застава - це спосіб забезпечення зобовязань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ст. 19 цього ж закону за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частинами 1, 5 ст. 20 цього ж закону передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше пятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Статтею 28 цього ж закону передбачено, що застава припиняється:

- з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання;

- в разі загибелі заставленого майна;

- в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно;

- в разі примусового продажу заставленого майна;

- при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави;

- в інших випадках припинення зобовязань, установлених законом.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 3 Закону України „Про іпотеку іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Частинами 1, 2 ст. 7 цього ж закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Якщо вимога за основним зобовязанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобовязання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобовязання.

Частиною 1 ст. 12 цього ж закону передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 цього ж закону іпотека припиняється у разі:

- припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

- з інших підстав, передбачених цим Законом.

Пунктом 7.2. договору іпотеки визначено строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з п. 7.3. договору іпотеки цей договор діє до повного виконання зобовязань іпотекодавцем за кредитним договором/з урахуванням усіх змін та доповнень до нього/ або до припинення права іпотеки у випадку, що прямо передбачені чинним законодавством України. Припинення підлягає державній реєстрації згідно діючому законодавством України.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 598 цього ж кодексу передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 цього ж кодексу передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобовязання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

Отже, враховуючи вищевказані положення Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актів, та за наслідками їх правового аналізу суд вважає, що у період дії чинного договору припинення одного зобовязання сторони за договором шляхом виконання, проведеного належним чином, чи у інший спосіб не є підставою для припинення інших дійсних зобовязань вказаної сторони за таким договором і не є підставою для припинення дії повністю самого договору.

Як було зазначено вище і встановлено судом у процесі розгляду справи, зобовязання позивача перед відповідачем щодо повернення кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р. припинились шляхом їх належного виконання, а тому суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 28 Закону України „Про заставу, ст. 17 Закону України „Про іпотеку припинилась і іпотека, передбачена та встановлена договором іпотеки від 06.10.2006 р., у звязку із припиненням основних зобовязань щодо повернення кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р., і лише в частині таких зобовязань.

Згідно з ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів.

Кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси субєкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів субєктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обовязку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав субєктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обовязку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 13 цього ж кодексу передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою пятою цієї статті, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Отже, із аналізу вищевказаних норм вбачається, що у період дії чинного кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р., укладеного між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування, із всіма змінами та доповненнями до нього, припинення зобовязань позивача щодо повернення у повному обсязі кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором шляхом виконання, проведеного належним чином, не є підставою для припинення інших дійсних його зобовязань за таким договором, у тому числі, зобовязання щодо сплати штрафних санкцій, тощо, і не є підставою для припинення дії повністю самого кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 р. і не є підставою для припинення дії повністю самого договору іпотеки від 06.10.2006 р., а є підставою для припинення іпотеки, передбаченої та встановленої договором іпотеки від 06.10.2006 р., у звязку із припиненням основних зобовязань щодо повернення кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р., і лише в частині таких зобовязань.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача до відповідача про визнання припиненим договору іпотеки від 06.10.2006 р. (припинення іпотеки), укладеного між АКБ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому ПАТ „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) та ВАТ „Ремторгустаткування (в подальшому ПРАТ „Ремторгустаткування, нотаріального посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № Д-873, в частині забезпечення виконання основних зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р.

Також, як було зазначено вище, відповідач у своєму відзиві № 5/17-л від 10.01.2017 р. на позовну заяву, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, у тому числі, у звязку із пропущенням позовної давності.

З приводу вказаної заяви відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 цього ж кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з ст. 264 цього ж кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із інформаційної довідки № 57438242 від 15.06.2016 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна станом на 15.04.2016 р. та станом на час розгляду справи у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек містяться відомості щодо обтяження на нерухоме майно згідно з договором іпотеки від 06.10.2006 р.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою б/н б/д до відповідача про визнання кредитного договору та іпотечного договору припиненими, направленим на припинення обтяження на нерухоме майно згідно з договором іпотеки від 06.10.2006 р. 28.08.2016 р., а тому суд дійшов висновку, що загальна позовна давність по вказаним позовним вимогам не спливла, оскільки обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек містяться відомості щодо обтяження на нерухоме майно згідно з договором іпотеки від 06.10.2006 р. чинне і станом на час розгляду справи, і відповідно позивач в межах строків позовної давності звернувся в господарський суд із позовом до відповідача за захистом своїх прав і інтересів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати припиненим договір іпотеки від 06.10.2006 р., укладений між Акціонерним комерційним банком „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому - Публічне акціонерне товариство „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) (ідентифікаційний код 20929956) та Відкритим акціонерним товариством „Ремторгустаткування (в подальшому - Приватне акціонерне товариство „Ремторгустаткування (ідентифікаційний код 02132668), нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № Д-873, в частині забезпечення виконання основних зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 р., укладеним між Акціонерним комерційним банком „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (в подальшому - Публічне акціонерне товариство „Чорноморський банк розвитку та реконструкції) (ідентифікаційний код 20929956) та Відкритим акціонерним товариством „Ремторгустаткування (в подальшому - Приватне акціонерне товариство „Ремторгустаткування (ідентифікаційний код 02132668).

3. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Чорноморський банк розвитку та реконструкції (ідентифікаційний код 20929956) на користь Приватного акціонерного товариства „Ремторгустаткування (ідентифікаційний код 02132668) судові витрати 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 (нуль) коп. судового збору.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

02 червня 2017 р.