ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 925/1265/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого (доповідача),
Дроботової Т.Б., Кравчука Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 21.03.2017
у справі№925/1265/16 Господарського суду Черкаської області
за позовом1. Міністерства оборони України 2. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква
доУправління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області
треті особи: Уманський національний університет садівництва, Національний дендрологічний парк "Софіївка"
провизнання недійсним та скасування державних актів на право користування земельною ділянкою,
У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача-1: Ковальчук Д.В. (представник за дов. від 02.02.2017);

від позивача-2: Свириденко В.М. (представник за дов. від 26.12.2016);

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи-1: не з'явилися;

від третьої особи-2: не з'явилися;

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Міністерством оборони України (далі-позивач-1) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква (далі-позивач-2) заявлено позов до Управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області (далі-відповідач) про визнання недійсним та скасування державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ№848395, виданого 08.02.2007 Національному дендрологічному парку "Софіївка" (далі-третя особа-2) і державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ№848373, виданого 29.03.2007 Уманському національному університету садівництва (далі-третя особа-1), на підставі рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006. Позовні вимоги мотивовані тим, що пункти вказаного рішення Уманської міської ради, котрі були підставою для видачі оспорюваних актів, визнані в судовому порядку нечинними та скасованими.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 20.12.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017, у позові відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що оскаржувані судові акти не відповідають положенням абз. 2, 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" та положенням ч.2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки поза увагою суду першої та апеляційної інстанцій залишилась та обставина, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Також скаржник посилається на те, що судами не враховано положення абз.2 п.5.1 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом якого позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних судових актів, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити, враховуючи наступне.

Предметом даного позову є вимога позивачів про відновлення порушеного права на вільне розпорядження і користування земельними ділянками шляхом скасування виданих третім особам у справі двох актів на право постійного користування земельною ділянкою.

Підставою цих вимог визначено те, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.09.2009р. у справі №13/1887 позов військового прокурора Черкаського гарнізону задоволено частково, визнані нечинними та скасовані п.1, 1.25, 3, 3.1 та п.1, 1.47, 3, 3.3 рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006, на підставі яких відповідачем були видані оскаржувані державні акти серії ЯЯ№848373 і серії ЯЯ№848395 третім особам у даній справі.

При розгляді даного спору суди вірно виходили з того, що державні акти, зокрема про право постійного користування на земельну ділянку, є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень обласних, районних, міських, селищних, сільських рад, обласної, районної, міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право постійного користування.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Суди вірно визначились, що оскільки оспорювані державні акти на право постійного користування земельною ділянкою були видані відповідачем на підставі визнаних у судовому порядку нечинними та скасованими пунктів рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006, то ці акти підлягають визнанню недійсними в силу положень вищезазначених норм законодавства.

Поряд з цим, відмовляючи у задоволені позову за наслідками спливу позовної давності, судами не враховано, що власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном шляхом подання негаторного позову.

Предметом доведення у даній категорії спорів є встановлення факту того, що дії (бездіяльність) відповідача об'єктивно порушують права власника і є протиправними. Таким чином, право власності, як абсолютне право, має захищатися при доведенні самого факту порушення.

При цьому, однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

При зверненні до суду з даним позовом, право постійного користування позивачів спірними земельними ділянками вже було поновлено за наслідками розгляду справи №13/1887 господарським судом Черкаської області шляхом скасування пунктів рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006, на підставі яких третім особам у даній справі були видані оспорювані акти.

А наявність незаконних актів на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ№848395 і серії ЯЯ№848373 продовжує порушувати право законних користувачів вільно розпоряджатись та користуватись належними їм земельними ділянками.

Таким чином, оскільки позовна давність не поширюється на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, позаяк в цьому разі йдеться про триваюче правопорушення, колегія суддів Вищого господарського суду України визнає, що суди помилково застосували до даних правовідносин наслідки спливу позовної давності, а тому рішення та постанова у справі, як прийняті з порушенням норм матеріального права, а саме ст.ст. 256, 391 Цивільного кодексу України, підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 і рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2016 у справі №925/1265/16 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ№848395, виданий 08.02.2007 Національному дендрологічному парку "Софіївка" і державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ№848373, виданий 29.03.2007 Уманському національному університету садівництва, на підставі рішення Уманської міської ради №4.12-4/5 від 15.09.2006.

Головуючий суддя: Г.П. Коробенко

Судді: Т.Б. Дроботова

Г.А. Кравчук