КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. Справа№ 925/363/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Сизько Д.Б. (довіреність б/н від 09.09.2016 р.)

від відповідача - Кропива Г.О. (довіреність б/н від 08.09.2016 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна районна аптека №30»

на рішення господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 р.

у справі №925/363/17 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна районна аптека №30»

до Золотоніської центральної районної лікарні

про усунення перешкод у користуванні орендованим майном

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна районна аптека №30» звернулось до господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Золотоніської центральної районної лікарні про усунення перешкод у користуванні об'єктом оренди - нежилим приміщенням, загальною площею 18,00 кв.м., яке знаходиться на балансі Золотоніської ЦРЛ та розташоване на першому поверсі головного корпусу лікарні за адресою: м. Золотоноша, вул. Лікарняна, 2, шляхом зобов'язання Золотоніської центральної районної лікарні Золотоніської районної ради Черкаської області відновити електропостачання вказаного нежилого приміщення.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 р. у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна районна аптека №30» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційній скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

30.12.2013 р. між Золотоніською центральною районною лікарнею (орендодавець) і ТОВ «Центральна районна аптека №30» (орендар) укладено договір оренди комунального майна №13-1310, згідно п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення загальною площею 18 кв. м., яке знаходиться на балансі Золотоніської центральної районної лікарні з метою його використання для здійснення роздрібної торгівлі лікарськими засобами та виробами медичного призначення.

У розділі 3 вказаного договору сторони передбачили розмір орендної плати, строки та порядок її сплати, перегляду її розміру та розмір пені за несвоєчасну сплату орендної плати і у п. 3.5 зазначили, що крім орендної плати орендар сплачує орендодавцеві загально експлуатаційні витрати, пов'язані з експлуатацією майна, комунальні видатки, компенсацію земельного податку. Оплата комунальних та інших послуг, а також витрат на утримання здійснюється орендарем за окремою угодою з орендодавцем. Наявність угоди є обов'язковою для дії договору оренди.

Пунктом 9.1 договору, визначено строк дії цього договору з 30.12.2013 р. по 30.11.2016 р.

Згідно п. 9.6 договору, за два місяці до закінчення строку дії договору орендар повинен подати письмову заяву для укладення нового договору.

30.12.2013 р. у відповідності до п. 3.5 договору сторонами було укладено угоду про надання послуг у зв'язку з орендою, якою передбачили зобов'язання орендаря сплачувати орендодавцеві плату за комунальні послуги в орендованому приміщенні згідно з калькуляцією та передбачені законодавством податки, встановили строк сплати і відповідальність за прострочення оплати.

Відповідно до п. 4 угоди про надання послуг, у зв'язку з орендою ця угода набирає чинності з моменту підписання договору оренди і діє протягом всього строку оренди комунального майна.

20.10. 2016 р. відповідач у відповідь на лист позивача про продовження дії договору повідомив останнього про небажання продовжувати його дію на новий строк.

Листом від 15.12.2016 р. №2007 відповідач повідомив позивача про небажання продовжувати дію договору, також відповідач вимагав звільнити орендоване приміщення. Факт направлення вказаного листа підтверджується чеком поштового відправлення наданим відповідачем.

01.02.2017 р. позивач звернувся до відповідача з претензією якою вимагав невідкладного відновлення електропостачання орендованого за договором приміщення та припинення будь-яких інших дій, що безпосередньо чи опосередковано перешкоджатимуть реалізації прав позивача на це приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за укладеним ним з відповідачем договором оренди комунального майна від 30.12.2013 р. №13-1310 зі строком дії з 30.12.2013 р. по 30.11.2016 р. він одержав від відповідача у строкове платне користування нежиле приміщенням загальною площею 18 кв. м. для здійснення у ньому господарської діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими засобами та виробами медичного призначення. Враховуючи відсутність заяв сторін цього договору про припинення останнього або зміну його умов протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, цей договір в силу ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були ним передбачені, тобто з 30.11.2016 р. по 30.10.2019 р. Незважаючи на ці обставини відповідач припинив електропостачання об'єкта оренди, що позбавило позивача можливості використовувати його за призначенням і тим самим порушило його права як орендаря на користування орендованим майном.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив про відсутність доказів порушення ним прав позивача та невідповідність доводів позивача фактичним обставинам щодо продовження договору оренди комунального майна від 30.12.2013 р. №13-1310 після закінчення терміну його дії на новий строк. Відповідач стверджує, що своїм листом від 15.12.2016 р. №2007 повідомив позивача про небажання продовжувати дію вказаного договору, а тому цей договір припинив свою дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 ЦК України встановлено, що у разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», як спеціального закону, що регулює спірні правовідносини, визначено оренду, як засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

З матеріалів справи слідує, що 30.11.2016 р. термін дії договору, на який його було укладено, закінчився.

Відповідач, у визначений ст. 777 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», повідомив позивача про небажання продовжувати на наступний термін цей договір.

Зі змісту вищенаведених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Стаття 764 ЦК України не встановлює форми, у якій має виражатися заперечення наймодавця проти продовження користування наймачем майном після закінчення строку договору найму.

Як зазначено вище, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачає, що продовження дії договору оренди після закінчення терміну його дії, обумовлюється відсутністю заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору. При цьому, вказана норма на відміну від ч. 3 ст. 17 вказаного Закону не встановлює обов'язковості письмової форми таких заяв і не передбачає обов'язку їх надіслання (вручення) іншій стороні.

Таким чином, заява однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору може бути виражена і доведена до іншої сторони в будь-якій формі, у тому числі і шляхом вчинення дій, які означають про таке бажання сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» де зазначено, що зі змісту ст.ст. 759, 763 і 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Дії відповідача щодо відключення орендованого позивачем приміщення від електроживлення після закінчення строку дії договору також свідчать про його небажання продовжувати дію договору на новий строк.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на п. 9.7 договору є необґрунтованими, оскільки вказаний пункт договору діє в разі, коли орендодавець має намір продовжити співпрацю з орендарем. Намір надалі здавати нежитлове приміщення в оренду у відповідача відсутній, а тому відповідач з листом про отримання дозволу на продовження дії договору оренди до Золотоніської районної ради не звертався.

В листах від 20.10.2016 р. №1793 та від 15.12.2016 р. №2007, Золотоніська центральна районна лікарня повідомляла позивача, що відмовляє в укладенні договору на новий строк у зв'язку з будівництвом Центру надання екстреної медичної допомоги.

В матеріалах справи відсутні докази, що об'єкт оренди буде знову передано в оренду, оскільки, як зазначено вище, відповідачем проводиться будівництво Центру надання екстреної медичної допомоги.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір №13-1310 30.11.2016 р. припинив свою дію і його не було продовжено на новий строк, тому у позивача відсутнє право оренди на нежитлове приміщення, а також на усунення перешкод у користуванні зазначеним приміщенням про що він просить у позові. Відтак, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна районна аптека №30» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 р. у справі №925/363/17 залишити без змін.

Справу №925/363/17 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко