ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Справа № 910/4266/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіШвеця В.О.,
суддівДанилової М.В., Сибіги О.М.
розглянувши касаційну скаргуКиївського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 16.03.2017
у справі№ 910/4266/16 Господарського суду міста Києва
за позовомПершого заступника військового прокурора центрального регіону України в інтересах держави в особі: 1. Міністерства оборони України; 2. Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України
доКиївської міської ради
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаДержавного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій"
проскасування рішення

за участю представників сторін від:
позивача-1: Сажієнко І.О. (дов. від 26.12.2016),
позивача-2: Сажієнко І.О. (дов. від 01.08.2016),
відповідача: Панасюк Ю.О. (дов. від 12.06.2017),
третьої особи: не з`явились, належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги,
прокуратури: Тракало Р.І. (посв. №046087)

ВСТАНОВИВ:
Перший заступник військового прокурора центрального регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України з позовом до Київської міської ради про скасування рішення № 134/1968 від 26.07.2007. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на обставини незаконного припинення Київською міською радою оспорюваним рішенням права постійного користування Київському квартирно-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України земельною ділянкою площею 2,85 га, яка відноситься до земель оборони. При цьому прокурор посилався на приписи статей 19, 21, 141, 143, 149, 151 Земельного кодексу України.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Останнім рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2017, ухваленим суддею Сіваковою В.В., у позові відмовлено. Вмотивовуючи рішення суд виходив з недоведеності матеріалами справи обставин незаконного вилучення у Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України та передачі у орендне користування іншій особі спірної земельної ділянки. Поряд з цим, місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності відзначив, що питання строку позовної давності не підлягає вирішенню, оскільки не впливає на результат вирішення спору. При цьому суд керувався приписами статей 9, 77, 116, 122-126, 141, 142, пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, статей 24, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 2 Закону України "Про використання земель оборони", статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Київський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Разіної Т.І. головуючого, Власова Ю.Л., Чорної Л.В., постановою від 16.03.2017 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.
Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник вказує на те, що відповідач фактично розпорядився земельною ділянкою, яка відноситься до земель оборони без наявності згоди Міністерства оборони України. З огляду на що, скаржник зазначає про помилковий висновок судів попередніх інстанцій щодо вибуття спірної земельної ділянки за волею та за згоди землекористувача. При цьому скаржник посилається на порушення судами статей 141, 155 Земельного кодексу України, статей 4, 42, 43, 47, 43 Господарського процесуального кодексу України, статті 10 Закону України "Про оборону України".
Ухвалою від 06.06.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді Швеця В.О., суддів Данилової М.В., Сибіги О.М., касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 22.06.2017.
Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.
Вищий господарський суд України, заслухавши суддю Швеця В.О., пояснення представника позивачів - 1, 2, відповідача та прокуратури, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.
Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.07.1978 виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів було прийнято рішення №1028/2 "Про надання в користування земельних ділянок квартирно-експлуатаційної частини Київського військового округу в Жовтневому районі", відповідно до пункту 1 якого надано в користування квартирно-експлуатаційній частині Київського військового округу земельні ділянки площею близько 70 га на яких розміщені військові частини та організації Київського військового округу в Жовтневому районі, в тому числі: Київське вище військове училище ім. Фрунзе площею біля 17 га по Брест-Литовському проспекту, 71/2; в/ч 63630 площею біля 14 га по вул. Трудових резервів; військове містечко 165 площею біля 39 га по вул. Качалова, 3. Також судами установлено, що 26.07.2007 Київською міською радою прийнято рішення №134/1968, яким Київському квартирно-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України як правонаступнику квартирно-експлуатаційної частини Київського військового округу припинено право користування земельною ділянкою площею 2,85 га, відведеною відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 17.07.1978 №1028/2 "Про надання в користування земельних ділянок квартирно-експлуатаційної частини Київського військового округу в Жовтневому районі", та віднесено її до земель запасу житлової та громадської забудови. Крім того даним рішенням, було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Державному підприємству "Управління капітального будівництва та інвестицій" для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва та передано Державному підприємству "Управління капітального будівництва та інвестицій", за умови виконання пункту 4 цього рішення, в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 2,85 га для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови. Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога першого заступника військового прокурора центрального регіону України, заявлена в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Київської міської ради про скасування рішення №134/1968 від 26.07.2007. Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Частиною 2 статті 2 цього Закону визначено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. В силу приписів статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України", Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Відповідно до статей 3, 4 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. Статтею 6 цього Закону визначено, що відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України. Отже, повноваження щодо визначення порядку прийняття рішення про відчуження військового майна визначаються згідно з окремим нормативно-правовим актом, прийняття якого делеговано Кабінету Міністрів України. Згідно з пунктом 3 Положення "Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 №1919, повноваження суб`єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, зазначеного у пункті 4 цього Положення), а також цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку. Отже, рішення щодо відчуження військового майна приймається Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України з урахуванням особливостей майна. Відповідно до статті 13 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", статей 9, 14 Закону України "Про збройні Сили України" землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України. Згідно зі статтею 77 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття радою спірного рішення) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Аналогічне визначення земель оборони міститься у статті 1 Закону України "Про використання земель оборони", згідно якої землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. При цьому, відповідно до приписів статті 10 Закону України "Про оборону України" Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань. Міністерство оборони України здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління. Пунктами 44, 45 чинного Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 №483, передбачено, що за відсутністю потреби або по закінченню терміну користування землі, надані для потреб Збройних Сил України, підлягають передачі місцевим органам влади згідно з статтею 27 Земельного кодексу України. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Як убачається з матеріалів справи, підставою позову прокурором визначено порушення порядку Київською міською радою вилучення спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель оборони, за відсутності на це згоди Міністерства оборони України, у якого в функціональному управлінні знаходиться ця земля. Отже, предметом доказування у даному спорі є встановлення обставин щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони, наявності згоди або відповідного доручення Міністра оборони України на вилучення з постійного землекористування Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, дотримання Київською міською радою порядку зміни цільового призначення спірної земельної ділянки з земель оборони на землі житлової та громадської забудови тощо. Статтею 11112 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Проте, здійснюючи повторний розгляд справи та відмовляючи у позові по суті з підстав відсутності порушеного права позивачів, судами першої та апеляційної інстанції залишено поза увагою вказівки суду касаційної інстанції, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 01.12.2016. При цьому, відмовляючи у позові з підстав відсутності доказів оформлення позивачами права користування спірною земельною ділянкою, суди попередніх інстанцій в той же час дійшли суперечливих висновків про наявність згоди лише землекористувача, викладеної у листі Київського квартирно-експлуатаційного управлінням від 21.06.2006 №303/25/3-210. Між тим, судами не спростовано доводів прокурора та позивачів щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони, діюче право позивача-2 на користування якою було припинено оспорюваним рішенням ради. Таким чином, для вирішення даного спору, судам необхідно достеменно встановити чи порушені права позивачів за захистом яких звернувся прокурор, чи є доведеними його вимоги. Наведене свідчить про те, що поза увагою судів залишилися питання, з якими пов`язане законне вирішення спору по суті. За таких обставин, доводи касаційної скарги частково підтверджені матеріалами справи. Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішення чи постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Порушення судами процесуальних норм, та не з`ясування обставин від яких залежить законність рішення у спорі є підставою для скасування переглянутих судових актів та скерування справи для нового розгляду. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 у справі №910/4266/16 Господарського суду міста Києва та рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2017 скасувати.
Матеріали справи скерувати для нового розгляду до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя: В. Швець
Судді: М. Данилова
О. Сибіга