РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017Справа №910/7004/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Тернопільського державного науково-технічного підприємства "Промінь" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Інтеграл" про розірвання договору оренди та повернення майна, за участю представників позивача - Федак Г.М., довіреність №3-17 від 12.06.2017 року, відповідача - Діденка С.М., довіреність №б/н від 20.05.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про розірвання договору оренди обладнання № 3/5 від 01 серпня 2005 року укладеного між позивачем та відповідачем та визнання наслідків розірвання договору, шляхом повернення відповідачем позивачу майна: ліфт вантажний в/п 500 т, інв. №00380, щитове управління 70, інв. №00395, розподільчий пункт (2шт.) інв. №00397 та №00398, з тих підстав, що відповідач протягом трьох місяців підряд не вносить оплату за оренду обладнання, що свідчить про порушення останнім істотних умов договору оренди, та у відповідності до ст. 782 ЦК України є підставою для його розірвання та зобов'язання відповідача повернути обладнання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.04.2017 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 31.05.2017 року.

31.05.2017 року представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позов, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

02.06.2017 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву про зміну (доповнення) підстав позову, в якій просив доповнити підстави позову тим, що сторони не досягли згоди щодо приведення спірного договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, тому у відповідності до частини 2 статті 652 ЦК України та частини 4 статті 179 ЦК України цей договір може бути розірваний. Дана заява прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні 14.06.2017 року оголошувалась перерва на 21.06.2017 року.

21.06.2017 року в судовому засіданні позивачем надано письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.08.2005 року між Тернопільським державним науково-технічним підприємством "Промінь" (надалі -орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВФ "ІНТЕГРАЛ" (надалі - орендар) було укладено договір оренди обладнання № 3/5 від (надалі - договір), у відповідності до умов якого орендодавець передає, а орендар бере у оренду

- холодильну установку МВК (2шт.) інв. № 09042-09043;

- ліфт вантажний в/п 500 т, інв. №00381;

- ліфт вантажний в/п 500 т, інв. №00380;

- щитове управління 70, інв. №00395;

- розподільчий пункт (2шт.) інв. №00397-00398;

- ліфт вантажний, інв. №00402;

Згідно п. 3.1. договору орендна плата становить без ПДВ за базовий місяць оренди (липень 2005 р.) 41, 78 грн.

Пунктом 3.2. договору обумовлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 5.2. договору орендар зобов'язується щомісячно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частиною другою та третьою статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

В постанові Верховного Суду України у справі №6-75цс13 зроблено правовий висновок, що сторона, яка ставить питання про розірвання договору має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склались у сторони, яка вимагає розірвання договору. Вина сторони, що припустилась порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і взагалі для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Отже, обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

При розгляді такої справи, позивач, розраховуючи на задоволення позовних вимог, повинен довести:

- наявність шкоди, завданої йому відповідачем порушенням умов договору;

- чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати;

- наскільки він позбавився того, на що він розраховував, з огляду на термін, на який укладався договір, враховуючи і заборгованість, яку допустив відповідач у певний проміжок часу.

Поясненнями сторін, наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №444 від 21.02.2017 року на суму 3 204,02 грн., №460 від 21.03.2017 року на суму 169,72 грн., №480 від 14.04.2017 року на суму 171,42 грн. та №509 від 19.05.2017 року на суму 174,50 грн., відповідачем до подання позову до суду було сплачено заборгованість позивачу за користування майном за спірним договором оренди.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором оренди обладнання № 3/5 від 01 серпня 2005 року відсутня.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено істотного порушення договору відповідачем та з урахуванням того, що останнім була сплачена заборгованість з орендної плати, підстави для розірвання договору на підставі ст. 782 ЦК України на які посилається позивач - відсутні, також позивачем не доведено наявності одночасно чотирьох умов необхідних для розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України, а тому - вимоги позивача про розірвання договору оренди обладнання № 3/5 від 01 серпня 2005 року та повернення відповідачем позивачу орендованого майна є необґрунтованими та безпідставними, а тому у позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.06.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна