КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа№ 910/4521/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Чередніченко М.О. (довіреність б/н від 30.12.2016 р.)

від відповідача - Єленіна Є.М. (довіреність №99 від 26.12.2016 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»

на рішення господарського суду міста Києва від 29.05.2017 р.

у справі №910/4521/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» про стягнення коштів у розмірі 3638731,93 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.05.2017 р. позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3638731,93 грн. основного боргу та 54580,98 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є помилковим та прийнято з порушенням норм матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, в позові відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

19.08.2013 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 315/13, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання поставити на користь відповідача бурові труби, а відповідач зобов'язався їх прийняти та оплатити (п. 1.1. договору та специфікації до нього).

На виконання умов вказаного договору позивач 30.08.2013 р. поставив відповідачу продукцію на суму 4990999,82 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору, оплата за товар здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця на підставі рахунку останнього протягом 15 банківських днів з дати виставлення рахунку.

Відповідач у визначені договором строки оплату поставленого позивачем товару не здійснив.

В подальшому, між сторонами був підписаний акт звірки взаєморозрахунків, яким сторони підтвердили наявність заборгованості відповідача перед позивачем станом на 31.12.2013 р. в сумі 4990999,82 грн.

28.12.2016 р. між сторонами був укладений Порядок та умови врегулювання заборгованості, яким визначено, що відповідач має зобов'язання перед позивачем зі сплати коштів в сумі 4990999,82 грн. в якості оплати вартості товару, отриманого за договором № 315/13 від 19.08.2013 р. (п. 2.2.2. Порядку).

Підписанням даного Порядку сторони підтверджують, що зустрічні зобов'язання ТОВ «Голден Деррік» та Національної акціонерної компанії «Надра України», що визначені у підпунктах 2.1. та 2.2. пункту 2 даного Порядку, є дійсними, строк виконання їх настав та вони припиняються шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

28.12.2016 р. сторони уклали акт № 9 зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до умов якого зобов'язання відповідача перед позивачем за договором № 315/13 від 19.08.2013 р. припинились частково в сумі 1352267,89 грн., залишок заборгованості складає 3638731,93 грн., яка відповідачем станом на момент розгляду даної справи в суді не сплачена.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В пункті 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису ч. 1 ст. 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, в якій йдеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на те, що відповідач прийняв товар, однак в обумовлені строки не сплатив позивачу його повну вартість, відомостей повідомлених позивачем не спростував, доказів сплати боргу не надав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 3638731,93 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до заявленої позивачем суми боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність, відповідно до ст.. 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як зазначено в п.п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», правила переривання перебігу позовної давності (ст. 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

З матеріалів справи вбачається, що 31.12.2013 р. (в межах трирічного строку позовної давності) сторонами було підписано акт звірки взаєморозрахунків.

При цьому, хоча акт звірки взаєморозрахунків і не є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує факт господарської операції, проте складання такого акта та його підписання уповноваженими на те представниками сторін є дією, яка свідчить про визнання покупцем товару боргу і як наслідок переривання строку позовної давності у розумінні ст. 264 ЦК України.

Крім того, вищевказані дії по визнанню суми боргу було вчинено відповідачем до моменту спливу трирічного строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підписання сторонами акта звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2013 р. вказує на визнання відповідачем своєї заборгованості в розмірі 4990999,82 грн., що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення означеної заборгованості.

У зв'язку з перериванням перебігу строку позовної давності, останній спливає 31.12.2016 р.

В подальшому, до моменту спливу трирічного строку позовної давності, сторони уклали Порядок та умови врегулювання взаємної заборгованості від 28.12.2016 р. та акт № 9 зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.12.2016 р., підписанням яких відповідач підтвердив наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 4990999,82 грн., а отже вчинив дії, які свідчать про визнання ним зазначеної заборгованості і, як наслідок, переривання строку позовної давності у розумінні ст. 264 ЦК України.

У даному випадку строк позовної давності за вимогою про стягнення основного боргу почав свій перебіг заново 28.12.2016 р. та на момент звернення до суду не сплив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та критично оцінює доводи відповідача про те, що акт зарахування зустрічних однорідних вимог не є дією, яка свідчить про визнання боргу або іншого обов'язку з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», оскільки у вказаному пункті постанови Пленум Вищого господарського суду України наведено приблизний перелік дій, які можуть свідчити про визнання боргу або іншого обов'язку, який не є вичерпним, і оцінюється судом з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є помилковим та прийнято з порушенням норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 29.05.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 29.05.2017 р. у справі №910/4521/17 залишити без змін.

Справу №910/4521/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко