РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2017Справа №910/7963/17

За позовомОСОБА_1
доПублічного акціонерного товариства «Укрнафта»
простягнення 236461 грн. 98 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю б/н від 22.04.2017;

від відповідача: Мануілова Я.І. - представник за довіреністю № 10-498/д від 09.08.2016;

Красюк Н.І. - представник за довіреністю № 10-620/д від 02.11.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.05.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення 235278 грн. 19 коп., з яких 96872 грн. 41 коп. основного боргу, 5495 грн. 00 коп. 3% річних, 32910 грн. 78 коп. інфляційних втрат та 100000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства не виконав належним чином зобов'язання з виплати позивачу як акціонеру Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» дивідендів за 2011 - 2013 роки та за 2014 рік, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму невиплачених дивідендів у загальному розмірі 96872 грн. 41 коп. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем обов'язку щодо виплати дивідендів, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 5495 грн. 00 коп. (4385 грн. 00 коп. 3% річних за період з 11.04.2015 по 14.04.2017, нарахованих за прострочення виплату дивідендів за 2011 - 2013 роки, та 1110 грн. 00 коп. 3% річних за період з 04.10.2015 по 14.04.2017, нарахованих за прострочення виплату дивідендів за 2014 рік) та інфляційні втрати у загальному розмірі 32910 грн. 78 коп. (28457 грн. 29 коп. інфляційних втрат за період з квітня 2015 року по квітень 2017 року, нарахованих за прострочення виплату дивідендів за 2011 - 2013 роки, та 4453 грн. 49 коп. інфляційних втрат за період з жовтня 2015 року по квітень 2017 року, нарахованих за прострочення виплату дивідендів за 2014 рік).

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 100000 грн. 00 коп., що є розміром завданої позивачу моральної шкоди, у зв'язку з несвоєчасною виплатою відповідачем дивідендів.

Крім того, позивач просив суд витрати на правову допомогу та витрати на придбання проїзних документів покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 порушено провадження у справі № 910/7963/17, розгляд справи призначено на 06.06.2017.

У судовому засіданні 06.06.2017 представник позивача подав письмові пояснення позивача, в яких позивач зазначив, що станом на 20.10.2014 та станом на 03.08.2015 він був власником цінних паперів Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» у кількості 1092 штуки.

У судовому засіданні 06.06.2017 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач станом на 20.10.2014 та станом на 03.08.2015 був власником цінних паперів Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» у кількості 1092 штуки

Крім того, відповідач зазначив, що ним було здійснено нарахування відповідачу доходу у вигляді дивідендів за 2011 рік у сумі 43931 грн. 16 коп., за 2012 рік у сумі 28752 грн. 36 коп., за 2013 рік у сумі 3822 грн. 00 коп., за 2014 рік у сумі 25465 грн. 44 коп., з яких відповідно до положень Податкового кодексу України, було утримано та сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб, що становить 5%, у розмірі 2196 грн. 56 коп. (за 2011 рік), 1437 грн. 62 коп. (за 2012 рік), 191 грн. 10 коп. (за 2013 рік), 1273 грн. 27 коп. (за 2014 рік), а також військовий збір, що становить 1,5%, у сумі 658 грн. 97 коп. (за 2011 рік), 431 грн. 29 коп. (за 2012 рік), 57 грн. 33 коп. (за 2013 рік), 381 грн. 98 коп. (за 2014 рік), на підтвердження чого відповідачем долучено до матеріалів справи копії відповідних платіжних доручень та витягів з протоколів податкового розрахунку.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечив щодо стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат, оскілки виплата дивідендів не є грошовим зобов'язанням, а між сторонами існують корпоративні відносини, пов'язані із здійсненням управління корпоративним утворенням або веденням його справ.

Крім того, відповідач заперечив щодо задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн. 00 коп. та витрат, понесених у зв'язку з правовою допомогою, з огляду на їх необґрунтованість.

У судовому засіданні 06.06.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 23.06.2017.

19.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 95342 грн. 94 коп. основного боргу (71532 грн. 65 коп. дивідендів, нарахованих за період з 2011 року по 2013 рік, та 23810 грн. 29 коп. дивідендів, нарахованих за 2014 рік), 5862 грн. 00 коп. 3% річних (4656 грн. 48 коп. 3% річних за період з 11.04.2015 по 12.06.2017, нарахованих за прострочення сплати дивідендів за 2011-2013 роки, та 1205 грн. 52 коп. 3% річних за період з 04.10.2015 по 12.06.2017, нарахованих за прострочення сплати дивідендів за 2014 рік), 35257 грн. 04 коп. інфляційних втрат (30191 грн. 50 коп. інфляційних втрат за період з 11.04.2015 по 12.06.2017, нарахованих за прострочення сплати дивідендів за 2011-2013 роки, та 5065 грн. 54 коп. інфляційних втрат за період з 04.10.2015 по 12.06.2017, нарахованих за прострочення сплати дивідендів за 2014 рік) та моральну шкоду у розмірі 100000 грн. 00 коп.

22.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові доповнення до відзиву, в яких відповідач заперечив щодо стягнення з нього витрат, понесених позивачем у зв'язку з явкою представника позивача у судові засідання, та щодо стягнення з нього витрат, понесених позивачем за оформлення довіреності на ім'я ОСОБА_2

У судовому засіданні 23.06.2017, розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог, суд прийняв її до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Суд зазначає, що подана позивачем заява, по суті, є заявою про збільшення позовних вимог в частині 3% річних та інфляційних втрат (з огляду на збільшення позивачем періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат). Водночас, вказана заява, по суті, є заявою про зменшення позовних вимог в частині основного боргу (з огляду на здійснений позивачем перерахунок розміру дивідендів за 2011-2014 роки за вирахуванням військового збору).

При цьому, позивачем долучено до вказаної заяви докази її надсилання відповідачу та судом встановлено, що вказана заява підписана представником позивача, який відповідно до довіреності, не обмежений у праві зменшувати та збільшувати позовні вимоги.

Таким чином, суд приймає подану позивачем заяву як заяву про зменшення позовних вимог в частині основного боргу та як збільшення позовних вимог в частині 3% річних та інфляційних втрат, у зв'язку з чим розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 95342 грн. 94 коп., 3% річних у розмірі 5862 грн. 00 коп., інфляційних втрат у розмірі 35257 грн. 04 коп. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн. 00 коп., що разом становить 236461 грн. 98 коп.

Представник позивача у судовому засіданні 23.06.2017 подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 23.06.2017 надали усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 23.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (затверджений Протоколом № 21 від 22.03.2011 рішення Загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта»; державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 23.03.2011, номер запису 6002352) Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" засноване відповідно до наказу Державного комітету України по нафті і газу від 23.02.1994 № 57 шляхом перетворення Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Укрнафта" у Відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 № 210/93. Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 змінено тип та назву товариства з Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" на Публічне акціонерне товариство "Укрнафта".

Відповідно до п. 3.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» акціонерами товариства є юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції відповідно до положень цього Статуту та вимог чинного законодавства України.

Згідно з п. 3.3 Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» кожною простою акцією товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів.

Відповідно до п. 6.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього товариства.

Згідно з п. 6.18 Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» підтвердженням права власності на акції є виписка з рахунку у цінних паперах, яку зберігач зобов'язаний надавати власнику цінних паперів. Виписка з рахунку в цінних паперах не може бути предметом угод, що тягнуть за собою перехід права власності на акції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є акціонером Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» з кількістю акцій 1092 штуки, що підтверджується випискою про стан рахунку у цінних паперах № 258394 від 12.05.2011 (копія долучена позивачем до позовної заяви), витягом з Реєстру власників іменних цінних паперів Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», сформованим Публічним акціонерним товариством «Національний депозитарій України» станом на 20.10.2014, та витягом з Реєстру власників іменних цінних паперів Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», сформованим Публічним акціонерним товариством «Національний депозитарій України» станом на 03.08.2015 (копії долучено відповідачем до матеріалів справи у судовому засіданні 06.06.2017), з яких вбачається, що ОСОБА_1 станом на 20.10.2014 та станом на 03.08.2015 є власником акцій у кількості 1092 штуки.

Статтею 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено, що акція це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

У статті 116 Цивільного кодексу України та статті 10 Закону України «Про господарські товариства» закріплено, право учасника товариства, на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників, якщо він є учасником товариства на початок строку виплати дивідендів.

Дивідендом є частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства (ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Судом встановлено, що 10.10.2014 були проведені позачергові загальні збори акціонерів Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», які оформлені Протоколом № 22 від 10.10.2014 (копія долучена відповідачем та позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 06.06.2017), на яких, зокрема, було вирішено: - затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2011 рік у сумі грн. 00 коп.: грн. 30 коп., що складає 99,99% чистого прибутку, направити на виплату дивідендів акціонерам (розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 40,23 грн.), решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановити дату складення переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20 жовтня 2014 року. Виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015. Виплату дивідендів акціонеру товариству - Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» здійснити шляхом перерахування відповідної суми дивідендів до Державного бюджету України; перерахування дивідендів іншим акціонерам здійснити відповідно до частини 5 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства»; - затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2012 рік у сумі грн. 00 коп.: грн. 30 коп., що складає 99,99% чистого прибутку, направити на виплату дивідендів акціонерам (розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 26,33 грн.), решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановити дату складення переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20 жовтня 2014 року. Виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015. Виплату дивідендів акціонеру товариству - Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» здійснити шляхом перерахування відповідної суми дивідендів до Державного бюджету України; перерахування дивідендів іншим акціонерам здійснити відповідно до частини 5 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства»; - затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2013 рік у сумі 189886355 грн. 00 коп.: 189799785 грн. 00 коп., що складає 99,99% чистого прибутку, направити на виплату дивідендів акціонерам (розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 3,50 грн.), решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановити дату складення переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20 жовтня 2014 року. Виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015. Виплату дивідендів акціонеру товариству - Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» здійснити шляхом перерахування відповідної суми дивідендів до Державного бюджету України; перерахування дивідендів іншим акціонерам здійснити відповідно до частини 5 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства».

Судом встановлено, що 22.07.2015 були проведені загальні збори акціонерів Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», які оформлені Протоколом № 23 від 22.07.2015 (копія долучена відповідачем та позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 06.06.2017), на яких, зокрема, було вирішено: - затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2014 рік; направити на виплату дивідендів акціонерам 100% або максимально наближений до 100 відсотків, але не менший ніж 99,9% розмір чистого прибутку товариства за 2014 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 23,32 грн; решту чистого прибутку направити на розвиток товариства. Встановити дату складення переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 03 серпня 2015 року. Виплату дивідендів здійснити у строк з 03.08.2015 по 03.10.2015. Виплату дивідендів акціонеру товариства - Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» здійснити шляхом перерахування відповідної суми дивідендів до державного бюджету України. Перерахування дивідендів іншим акціонерам здійснити відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства».

Відповідно до п. 6.20 Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається загальними зборами, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 6.21 Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» дивіденди сплачуються акціонерам за рахунок чистого прибутку товариства пропорційно до загальної кількості належних їм акцій. Виплата дивідендів здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку у розмірі, встановленому рішенням загальних зборів. Виплата дивідендів акціонерам юридичним особам здійснюється шляхом перерахування коштів на їх банківський рахунок, а акціонерам фізичним особам - готівкою, поштовим переказом, банківським переказом. Спосіб виплати дивідендів визначається органом, що прийняв рішення про виплату дивідендів.

Згідно з п. 6.22 Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» для кожної виплати дивідендів наглядова рада товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строки їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, не може передувати даті прийняття рішення про виплату дивідендів.

Пунктом 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 № 4 визначено, що статтею 30 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів АТ у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Виплата дивідендів за привілейованими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку відповідно до статуту АТ у строк, що не перевищує шість місяців після закінчення звітного року. У разі прийняття загальними зборами акціонерів товариства рішення щодо виплати дивідендів у строк, менший ніж передбачений абзацом першим частини другої статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства", виплата дивідендів здійснюється у строк, визначений загальними зборами. У разі прийняття загальними зборами акціонерів товариства рішення про виплату дивідендів за простими акціями у АТ виникає обов'язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у менший строк, визначений загальними зборами.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" для кожної виплати дивідендів наглядова рада АТ встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, не може передувати даті прийняття рішення загальними зборами про виплату дивідендів. Перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів за привілейованими акціями, має бути складений протягом одного місяця після закінчення звітного року.

Отже, право на виплату дивідендів виникає у акціонера тільки у разі перебування його у переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує факту перебування ОСОБА_1 у переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» за 2011 - 2013 роки та за 2014 рік та зазначає, що ним було здійснено нарахування відповідачу доходу у вигляді дивідендів за 2011 рік у сумі 43931 грн. 16 коп., за 2012 рік у сумі 28752 грн. 36 коп., за 2013 рік у сумі 3822 грн. 00 коп., за 2014 рік у сумі 25465 грн. 44 коп.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до положень Податкового кодексу України ним було утримано та сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб, що становить 5%, у розмірі 2196 грн. 56 коп. (за 2011 рік), 1437 грн. 62 коп. (за 2012 рік), 191 грн. 10 коп. (за 2013 рік), 1273 грн. 27 коп. (за 2014 рік), а також військовий збір, що становить 1,5%, у сумі 658 грн. 97 коп. (за 2011 рік), 431 грн. 29 коп. (за 2012 рік), 57 грн. 33 коп. (за 2013 рік), 381 грн. 98 коп. (за 2014 рік), на підтвердження чого відповідачем долучено до матеріалів справи копії відповідних платіжних доручень та витягів з протоколів податкового розрахунку.

Таким чином, як зазначає відповідач, обґрунтованим розміром дивідендів, що підлягають виплаті позивачу, нарахованих за 2011 рік, є 41075 грн. 63 коп., за 2012 рік - 26883 грн. 46 коп., за 2013 рік - 3573 грн. 57 коп., за 214 рік - 23810 грн. 19 коп., що разом становить 95342 грн. 85 коп.

Так, відповідно до п. 168.1.1 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 167.5.2 Податкового кодексу України ставка податку у розмірі 5 відсотків встановлюється для доходів у вигляді дивідендів по акціях та корпоративних правах, нарахованих резидентами - платниками податку на прибуток підприємств (крім доходів у вигляді дивідендів по акціях, інвестиційних сертифікатах, які виплачуються інститутами спільного інвестування).

Відповідно до п. 168.1.5 Податкового кодексу України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно з п. 16-1 розділу 10 Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу; об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем було правомірно та обґрунтовано здійснено утримання та сплату до Державного бюджету України 5% податку з доходу фізичних осіб та 1,5% військового збору, розрахованого щодо загальної суми дивідендів, нарахованих акціонеру Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» - ОСОБА_1 за 2011-2013 роки та за 2014 рік.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір дивідендів за 2011 рік у сумі 43931 грн. 16 коп. повинен бути зменшений на ставку податку з доходів фізичних осіб (5% - 2196 грн. 56 коп.) та ставку військового збору (1,5% - 658 грн. 97 коп.) та становить 41075 грн. 63 коп.; розмір дивідендів за 2012 рік у сумі 28752 грн. 36 коп. повинен бути зменшений на ставку податку з доходів фізичних осіб (5% - 1437 грн. 62 коп.) та ставку військового збору (1,5% - 431 грн. 29 коп.) та становить 26883 грн. 46 коп.; розмір дивідендів за 2013 рік у сумі 3822 грн. 00 коп. повинен бути зменшений на ставку податку з доходів фізичних осіб (5% - 191 грн. 10 коп.) та ставку військового збору (1,5% - 57 грн. 33 коп.) та становить 3573 грн. 57 коп.; розмір дивідендів за 2014 рік у сумі 25465 грн. 44 коп. повинен бути зменшений на ставку податку з доходів фізичних осіб (5% - 1273 грн. 27 коп.) та ставку військового збору (1,5% - 381 грн. 98 коп.) та становить 23810 грн. 19 коп.

При цьому, розрахунок суми основного боргу (розміру дивідендів) був здійснений позивачем з урахуванням зменшення розміру дивідендів на ставку податку з доходів фізичних осіб (у позовній заяві) та з урахуванням зменшення розміру дивідендів на ставку військового збору (у заяві про зменшення позовних вимог в частині суми основного боргу).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дивідендом є частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства (ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Таким чином, з огляду на визначений у Протоколі № 22 від 10.10.2014 строк виплати Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» дивідендів за 2011 - 2013 роки - з 20.10.2014 по 10.04.2015, та у Протоколі № 23 від 22.07.2015 строк виплати дивідендів за 2014 рік - з 03.08.2015 по 03.10.2015, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був виплатити позивачу дивіденди за 2011 - 2013 року у загальному розмірі 71532 грн. 66 коп. у строк до 10.04.2015 (включно) та дивіденди за 2014 рік у розмірі 23810 грн. 19 коп. у строк до 03.10.2015 (включно).

Судом встановлено, що станом на дату розгляду справи у суді відповідач не здійснив виплату позивачу дивідендів за 2011-2013 роки та за 2014 рік, що не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Наявність та обсяг заборгованості Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» у розмірі 95342 грн. 85 коп. (розмір дивідендів за 2011-2014 роки) підтверджується наявними в матеріалах справи та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів виплати позивачу дивідендів у розмірі 95342 грн. 85 коп. (за 2011 - 2013 року у загальному розмірі 71532 грн. 66 коп. та за 2014 рік у розмірі 23810 грн. 19 коп.), у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» дивідендів у розмірі 95342 грн. 94 коп. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог в частині суми основного боргу) підлягають частковому задоволенню у розмірі 95342 грн. 85 коп.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 5862 грн. 00 коп., а саме: 3 % річних у розмірі 4656 грн. 48 коп. за період з 11.04.2015 по 12.06.2017, нарахованих за прострочення виплату дивідендів за 2011-2013 роки, та 3% річних у розмірі 1205 грн. 52 коп. за період з 04.10.2015 по 12.06.2017, нарахованих за прострочення виплату дивідендів за 2014 рік (в редакції заяви про збільшення позовних вимог в частині 3% річних).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості ( в межах розміру, заявленого позивачем), у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 3% річних у розмірі 5862 грн. 00 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у загальному розмірі 35257 грн. 04 коп., а саме: інфляційні втрати у розмірі 30191 грн. 50 коп. за період з 11.04.2015 по 12.06.2017, нараховані за прострочення виплату дивідендів за 2011-2013 роки, та інфляційні втрати у розмірі 5065 грн. 54 коп. за період з 04.10.2015 по 12.06.2017, нараховані за прострочення виплату дивідендів за 2014 рік (в редакції заяви про збільшення позовних вимог в частині інфляційних втрат).

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його необгрунтованості, оскільки позивачем були допущені арифметичні помилки при здійсненні розрахунку інфляційних втрат.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за прострочення здійсненні відповідачем виплати дивідендів, нарахованих за 2011-2013 роки та за 2014 рік (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
11.04.2015 - 12.06.201771532.66 (дивіденди за 2011-2013 роки)1.42230209.60101742.26
04.10.2015 - 12.06.201723810.19 (дивіденди за 2014 рік)1.2105006.7528816.94
Разом:35216,35
Таким чином, обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача, є 35216 грн. 35 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» інфляційних втрат у розмірі 35257 грн. 04 коп., підлягають частковому задоволенню у розмірі 35216 грн. 35 коп.

При цьому, що стосується тверджень відповідача про безпідставність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки виплата дивідендів не є грошовим зобов'язанням, суд вважає такі твердження позивача необгрунтованими, оскільки грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Судом встановлено, що в силу положень ст.ст. 2, 25, 30 Закону України "Про акціонерні товариства", ст. 41 Закону України "Про господарські товариства", ст. 167 ГК України, ст. 152 ЦК України та прийнятого відповідачем рішення про виплату акціонерам дивідендів у останнього виникло зобов'язання зі сплати на користь позивача грошових коштів - виплата дивідендів, а отже, зобов'язання відповідача зі сплати дивідендів є грошовим зобов'язанням.

Крім того, у п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 № 4 зазначено, що невиплата дивідендів у строки, визначені законом або установчими документами юридичної особи, є порушенням грошового зобов'язання, у зв'язку з яким настають правові наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн. 00 коп., завдану, як зазначає позивач, невиконанням відповідачем свого обов'язку з виплати дивідендів за період з 2011-2013 роки та за 2014 рік, у зв'язку з чим позивач не міг можливості вчасно надати матеріальну допомогу для лікування зятя та відновити власні господарські будівлі, пошкоджені внаслідок пожежі.

Відповдіно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 3 постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як встановлено судом, протиправність поведінки відповідача виявилась у формі бездіяльності щодо невиплати дивідендів позивачу, нарахованих за 2011-21013 роки та за 2014 рік.

Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що завдана йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною бездіяльністю відповідача щодо нього, членів його сім'ї, та у приниженні честі та гідності позивача.

Зокрема, позивач зазначив, що його зять був поранений в зоні АТО та станом на дату звернення позивача до суду не прийшов до свідомості. У зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку з виплати дивідендів позивач не зміг своєчасно надати грошову допомогу на лікування зятя, що призвело до тяжких наслідків його здоров'я та завдало позивачу велику моральну травму. Крім того, позивач зазначив, що 06.12.2015 трапилася пожежа на господарстві позивача, яка завдала позивачу майнову шкоду у розмірі більше ніж 100000 грн. 00 коп. Однак, у зв'язку з невиплатою відповідачем дивідендів, позивач не зміг до кінця відремонтувати пошкоджені господарські будівлі та змушений був позичати кошти для ремонту господарства, так само як і для лікування зятя.

Позивач зазначив, що неодноразові його письмові звернення (копії звернень долучено позивачем до позовної заяви) до відповідача про виплату дивідендів залишились без задоволення, що, як зазначає позивач, є приниженням його честі та гідності, та честі та гідності його зятя. Крім того, позивач зазначив, що замість того, щоб лікувати зятя та допомагати його родині, він змушений був витрачати свій час на переписку з відповідачем та звернення до суду, у зв'язку з чим змінився звичний спосіб життя позивача; позивач втратив сон та душевний спокій.

Водночас, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що саме бездіяльність відповідача щодо невиплати дивідендів мала наслідком приниження честі та гідності позивача, честі та гідності його зятя, втрати сну та душевного спокою позивача.

Зокрема, позивачем на доведено відсутності у нього достатнього обсягу грошових коштів для лікування зятя, допомоги його родині та ремонту господарства, та що вказані дії могли бути здійснені лише у випадку належного виконання відповідачем обов'язку з виплати дивідендів.

При цьому, відповідачем долучено до матеріалів справи копію наказу ПАТ «Укрнафта» № 0095/з від 29.01.2016 про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги у зв'язку з виникненням матеріальних ускладнень у сумі 600 грн. 00 коп.; копію наказу № 36с від 16.03.2016 ПАТ «Укрнафта» про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги у розмірі 20000 грн. 00 коп. у зв'язку з понесенням матеріальних збитків; копію наказу № 123с від 12.10.2016 про надання ОСОБА_1 благодійної фінансової допомоги у сумі 3000 грн. 00 коп.

При цьому, у судовому засіданні 23.06.2017 представник позивача долучив до матеріалів справи витяг з протоколу № 2 від 22.05.2015 Первинної профспілкової організації НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» про надання грошової виплати на лікування зятя позивача у розмірі 10000 грн. 00 коп.; копію витягу з протоколу № 23 від 18.01.2016 про надання ОСОБА_1 одноразової виплати у сумі 250 грн. 00 коп.

Наведене свідчить про надання відповідачем позивачу матеріальної допомоги як для лікування зятя, так і у зв'язку з понесеними матеріальними збитками.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності всіх складових елементів, сукупність яких є підставою для відшкодування моральної шкоди, зокрема, не доведено факту завдання такої шкоди відповідачем (у зв'язку з невиплатою дивідендів), розміру такої шкоди, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною бездіяльністю відповідача та зазначеними позивачем душевними стражданнями його та родичів, приниженням їх честі та гідності.

За таких обставин, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100000 грн. 00 коп.

Крім того, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача витрати, понесені у зв'язку з правовою допомогою.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію Договору № 1-г/2017 від 01.04.2017, укладеного між позивачем та фахівцем у галузі права ОСОБА_2, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу у справі за позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення дивідендів.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 6 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, відшкодовуються втрати, які були здійснені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 у справі № 910/7963/17 було зобов'язано позивача надати суду докази понесення витрат на отримання правової допомоги за розгляд даної справи (платіжні доручення, банківські виписки, тощо) та докази, що такі витрати були понесені позивачем у зв'язку з наданням правових послуг саме адвокатом (адвокатським об'єднанням, тощо).

Однак, позивачем вказаних вимог ухвали суду не виконано.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження як факту здійснення позивачем оплати за отриману правову допомогу, так і доказів, що така правова допомога була надана саме адвокатом (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявлених до стягнення витрат на правову допомогу.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на придбання проїзних документів представником позивача.

Так, позивачем долучено до матеріалів справи копію посадочного документу № 000ВЗСЕ1-67FF-6F7B-0001 від 01.06.2017, який є підставою для проїзду представника позивача - ОСОБА_2 з м. Львова до м. Києва у вагоні люкс, вартістю 875 грн. 72 коп. (дата відправлення - 05.06.2017, дата прибуття - 06.06.2017); копію посадочного документу № 000ВЗСЕ0-D75D-C015-0001 від 31.05.2017, який є підставою для проїзду представника позивача - ОСОБА_2 з м. Києва до м. Івано-Франківська у вагоні купе, вартістю 521 грн. 56 коп. (дата відправлення - 06.06.2017, дата прибуття - 06.06.2017); копію посадочного документу № 000ВЗСЕ9-37FB-47AB-0001 від 09.06.2017, який є підставою для проїзду представника позивача - ОСОБА_2 з м. Івано-Франківська до м. Києва у вагоні купе, вартістю 431 грн. 21 коп. (дата відправлення - 22.06.2017, дата прибуття - 23.06.2017); копію посадочного документу № 000ВЗСЕ9-0D7B-4874-0001 від 09.06.2017, який є підставою для проїзду представника позивача - ОСОБА_2 з м. Києва до м. Івано-Франківська у вагоні купе, вартістю 470 грн. 37 коп. (дата відправлення - 23.06.2017, дата прибуття - 24.06.2017).

Відповідно до частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 судовим експертам, перекладачам, іншим особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень, відшкодовуються: вартість проїзду до місця виклику і назад залізничним, автомобільним, водним і повітряним транспортом; страхові платежі за державне страхування на транспорті, вартість попереднього продажу проїзних документів, проїзд автомобільним транспортом (крім таксі) до залізничної станції, аеропорту, якщо вони знаходяться за межами населеного пункту; найом жилого приміщення; добові в розмірах, встановлених законодавством про службові відрядження; судовому експерту відшкодовуються також витрати, пов'язані з дослідженням об'єкту судової експертизи, якщо останній знаходиться в іншому населеному пункті, ніж експертна установа (або експерт проживає в іншому населеному пункті) і не може бути доставлений до цієї установи (або експерту). В усіх зазначених випадках відшкодуванню підлягає мінімальна вартість проїзду та мінімальна (для населеного пункту, в якому знаходиться господарський суд) вартість проживання в готелі. Документально підтверджені відомості про таку вартість та про фактичні витрати на проїзд і проживання подаються заінтересованими особами.

У п 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 зазначено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Суд зазначає, що ані в ухвалі суду від 22.05.2017 про порушення провадження у справі, ані у судовому засіданні 06.06.2017 (в якому було оголошено перерву у судовому засіданні до 23.06.2017) явку позивача та його представника не було визнано обов'язковою, з огляду на що суд вважає необгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем для придбання проїзних документів.

Крім того, як вбачається з посадочних документів, долучених представником позивача до матеріалів справи, вони були придбані для проїзду представника позивача у вагонах класу люкс та купе.

Водночас, позивачем не обґрунтовано суду належними та допустимими доказами необхідності проїзду представника позивача до міста Києва у вагонах класу люкс та купе, тобто не обґрунтовано, що витрати, понесені позивачем на придбання квитків є мінімальною вартістю проїзду (зокрема не надано суду доказів відсутності вільних місць у плацкартних вагонах у потягах, якими представник позивача прибував на судові засідання, та інших потягах у вказаному напрямку).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3600 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № ПН71637С1 від 14.04.2017.

Водночас, суд зазначає, що належний розмір судового збору за подання даної позовної заяви до суду (з урахуванням поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог), є 3546 грн. 93 коп. (1,5% від ціни позову - 236461 грн. 98 коп.).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, у випадку подання позивачем відповідного клопотання, наявні підстави для повернення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 53 грн. 07 коп., надміру сплаченого позивачем за квитанцією № ПН71637С1 від 14.04.2017 на суму 3600 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 5 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 3-5; ідентифікаційний код: 00135390) на користь ОСОБА_1 (77503, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_5) основний борг у розмірі 95342 (дев'яносто п'ять тисяч триста сорок дві) грн. 85 коп., 3% річних у розмірі 5862 (п'ять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 35216 (тридцять п'ять тисяч двісті шістнадцять) грн. 35 коп. та судовий збір у розмірі 2046 (дві тисячі сорок шість) грн. 32 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.07.2016

Суддя І.М. Отрош