ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 року Справа № 912/1008/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник ( дов. від 12.12.2016 р. № 1437 )

від відповідача: ОСОБА_2 представник ( дов. від 20.01.2017 р. № 198/21 ),

ОСОБА_3 представник ( дов. від 13.06.2017 р. № 2029/21 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради

на рішення у господарського суду Кіровоградської області від 03.05.2017 р. у справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

від імені якого діє Кіровоградська філія ПАТ "Укртелеком"

до Управління праці та соціального захисту населення

Олександрійської міської ради

про стягнення 379 704,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням у господарського суду Кіровоградської області від 03.05.2017 р. ( суддя Наливайко Є. М. ) у справі № 912/1008/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Кіровоградської філії ПАТ "Укртелеком" - 379 704, 59 грн. заборгованості та 5 695,57грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.05.2017 р. у справі № 912/1008/17 та закрити провадження у справі.

В обгрунтування апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської посилається на те, що норми Бюджетного кодексу України не визнають бюджетними зобов'язаннями будь-які зобов'язання, взяті юридичними особами за кошти державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень встановлених Бюджетним кодексом та Законом України "Про державний бюджет України" на відповідний рік, і, відповідно, витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить суд залишити рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.05.2017р. у справі № 912/1008/17 без змін, а апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради без задоволення.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_4 у складі колегії суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 р. апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено у судовому засіданні на 15.06.2017 р.

Судове засідання призначене на 15.06.2017 р. о 15:00 год. не відбулося, у зв'язку з екстреною евакуацією працівників та відвідувачів суду ( надходження інформації про замінування приміщення суду ), роботу суду було тимчасово зупинено до закінчення проведення перевірки з 15:39 год. до 18:00 год.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.06.2017 р. розгляд апеляційної скарги було перенесене у судове засіданні на 27.06.2017 р.

У судовому засіданні 27.06.2017 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу приписів ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Як встановлено матеріалам справи, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (далі - позивач, ПАТ "Укртелеком") є юридичною особою, що здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Статуту та внутрішніх актів ПАТ "Укртелеком". Згідно п. 2.2.1. Статуту, одним з основних видів діяльності позивача є надання телекомунікаційних послуг, в тому числі послуг фіксованого місцевого, міжміського, міжнародного та рухомого (мобільного) зв'язку, радіозв'язку (з використанням радіочастот), послуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших телекомунікаційних додаткових (супутніх) послуг.

Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 28.09.2006 № 384 Позивача включено до Реєстру Операторів, провайдерів телекомунікацій за № 74.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993 р. № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту", Законом України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України від 23.03.2000 р. № 1584-ІІІ "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства", Законом України від 24.03.1998 р. № 203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Механізм реалізації визначених законодавством України соціальних гарантій, зокрема отримання пільг з оплати послуг зв'язку, визначається Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117 ( далі Положення ), Порядком надання окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 389.

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком Позивача. При цьому в силу положень Конституції України та Законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що надають такі послуги особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Пільги, зокрема щодо оплати послуг за користування телефоном, послуг з встановлених квартирних телефонів, надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу ( п. 3 Порядку надання окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї ).

Згідно з ч. 5 ст. 102 Бюджетного кодексу України надання пільг з послуг зв'язку здійснюється за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

Відповідно до п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 15 числа надають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, складеним за формою № 2-пільга.

Згідно п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги на Відповідача, як на уповноважений орган, покладено обов'язок щомісяця: 1) звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не проводить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складати: - реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають пільги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; - акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3- пільга"; 3) до 15 числа подає: - фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга"; - Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "6-пільга".

З огляду на вищезазначені вимоги законодавства, Позивач у 2016 році надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відповідним категоріям громадян, які проживають на території міста Олександрія Кіровоградської області.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, Позивачем були надані Відповідачу, як уповноваженому органу, розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам, згідно з формою № 2-пільга.

Всупереч нормам чинного законодавства, витрати понесені Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. Відповідачем не відшкодовані, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 379 704,59 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним в матеріалах справи ( т. 1 а. с. 47 та т.1 а.с.52-244, т.2 а.с. 1-214, т.3 а.с.1-105).

В електронному форматі розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за січень-грудень місяці 2016 року, складені Позивачем по формі № 2-пільга направлялися на електронну адресу Відповідача у форматі DBF файлів, що підтверджується скріншотами з корпоративної електронної пошти Позивача ( т. 1 а. с. 16-21 ).

Підтвердженням направлення вказаних розрахунків відповідачу на паперових носіях є листи від 14.06.2016 р. № 08-27-930, від 14.06.2016 р. № 08-27-929, від 11.07.2016 р. № 08-27-1087; від 09.08.2016 р. № 08-31-1253, від 12.09.2016 р. № 08-31-1458, від 12.10.2016 р. № 08-31-1649, від 10.11.2016 р. № 08-31-1852, від 08.12.2016 р. № 08-31-2118, від 13.01.2017 р. № 08-31-36 з доказами їх надіслання рекомендованою кореспонденцією ( т.1 а. с. 24-45 ).

Крім того, у зазначених листах, а також у листі від 13.01.2017 р. за № 08-31-81 ( т.1 а. с. 46 ) Позивач неодноразово звертався до Відповідача з питань необхідності відшкодування пільг з оплати послуг зв'язку за вказаний період.

Відповідачем відповіді на численні звернення Позивача не надано, розрахунків не проведено, що стало підставою для звернення Позивача із позовом до господарського суду для захисту своїх порушених прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з підпункту "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України ( субвенцій з державного бюджету України ) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

П. 2 вказаної Постанови визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання соціального захисту населення.

П. 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги визначено, що облік пільговиків ведуть структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах ( у разі їх утворення ) рад.

Як вбачається з інформації, що розміщена на офіційному сайті Олександрійської міської ради ( http://olexrada.gov.ua/category/struct/struct_18 ), Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради є виконавчим органом Олександрійської міської ради, який забезпечує реалізацію державної політики з питань соціального захисту.

За викладених обставин місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг в місті Олександрія є Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради.

Таким чином, саме на Відповідача згідно положень Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 та Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, яка затверджена вказаною постановою, покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

П. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними місячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг ( ч. 2 п. 8 Порядку ).

Позивач виконував свої зобов'язання щодо надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян належним чином та кожного місяця направляв до Відповідача акти звіряння розрахунків в підтвердження надання телекомунікаційних послуг громадянам та організаціям, що мають пільги.

Проте, всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. в розмірі 379 704,59 грн. Відповідачем відшкодовані не були, що не спростовано останнім.

Твердження Відповідача щодо необхідності укладення між сторонами договору про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг на 2016 рік та актів звіряння розрахунків за вказаний період, як підставу виникнення обов'язку у Відповідача відшкодування Позивачу витрат за надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки обов'язок такого відшкодування прямо закріплений на законодавчому рівні, тоді як обов'язкове укладення таких договорів законодавчо не передбачене. Крім того, як встановлено господарським судом, Позивачем належним чином виконувався щомісячний порядок повідомлення Відповідача щодо наданих телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян протягом січня - грудня 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради несе відповідні зобов'язання, які виникли безпосередньо із закону і які не можуть ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Господарським судом також враховано, що відсутність у Законі України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" положень про субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, зокрема компенсаційні виплати за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян, не відмінює такі пільги, які встановлені законодавчими актами України. Вказане не позбавляє права підприємств, якими надаються відповідні послуги, на отримання розрахунків за надані пільги.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Кіровоградської філії до Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради про стягнення суми 379 704,59 грн. на відшкодування коштів за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., що є підставою для задоволення позовних вимог.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи Відповідача, наведені ним в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

Так, ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення Відповідача (органу, уповноваженого державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг, а твердження Відповідача про те, що він не має бюджетних призначень щодо розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг, не є підставою звільнення його від обов'язку сплатити цю компенсацію.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а ст. ст. 525, 526 названого Кодексу і ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність Відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі господарського суду № 11/446 ( 3-28гс12), від 22.03.2017 р. у справі господарського суду № 905/2358/16 ( 3-77гс17 ) та в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р., "Бакалов проти України" від 30.11.2004 р.

Окрім вищенаведеного, виходячи з приписів частини шостої ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Аналогічні положення передбачено і пунктом 2.10. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 р. № 309, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 р. за № 419/20732.

За наведеного вище, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.05.2017 р. у справі № 912/1008/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 29.06.2017 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя В.О. Кузнецов