РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017Справа №910/7125/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії

«Центр транспортної логістики»

про стягнення 20.398,12 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Шукліна О.В., довіреність № 150 від 30.01.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» про стягнення 20.398,12 грн., з яких: 16.428,40 грн. безпідставно списаних коштів, 3.636,70 грн. пені та 333,02 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на адресу позивача надійшов лист № ЦТЛ-10/2334 від 19.08.2016 відповідно до якого, філія «Центр транспортної логістики» ПАТ «Укрзалізниця» інформує про приведення коригування платежів за перевезення в лютому 2016 року власних вагонів №№ 68803170, 63648398 з вантажем «колоди із сосни» відповідно до накладних №№ 425702, 425710 зі станції Житомир Південно-Західної залізниці призначенням на станцію Дорнешти ЧФР. Відповідно до перевізних документів в графі 111 зазначено код 9218063, який надано ТОВ «МетРудТранс» згідно з договором про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах. На шляху прямування на станції Вадул-Сирет Львівської залізниці вагони затримано з причини: «відсутній фітосанітарний сертифікат», про що складено акти загальної форми № 312 від 25.02.2016, № 360 від 04.03.2016. За затримку вагонів працівниками Південно-Західної залізниці нараховано додаткові збори, по коду 115 - маневрова робота пов'язана з затримкою вагонів на прикордонних станціях, по коду 116 - зберігання вантажів у вагонах через затримку вагонів на прикордонних станціях, по коду 117 - плата за користування вагонами, яка виникла через затримку вагонів на прикордонних станціях та по коду 118 -надання інформації про вантажні роботи, зважування вантажів при затримці на прикордонних станціях. Вищевказані збори було списано з особового рахунок ТОВ «Метрудтранс» 26.08.2016. В протоколі наради при начальнику станції Житомир зазначено, що вищезазначені сертифікати № 75/07-011/ВХ-540808 та № 75/07-011/ВХ-540809, на час відправлення вантажу зі станції Житомир були в наявності, 18.02.2016 вагони №№ 68803170, 63648398 відправлені на Фастів. Телеграфних повідомлень про некомплектність перевізних документів не надходило. На підставі вищенаведеного нарада постановила, що вини станції Житомир в затримці вагонів №№ 68803170, 63648398 по станції Вадул-Сирет не вбачається. Втрата сертифікатів могла виникнути на шляху прямування. Про зазначене позивач повідомив відповідача, проте останнім 31.03.2017 відмовлено у задоволенні претензії позивача, у зв'язку з тим, що в накладних №№ 425702, 425710 у графі 9 не вказано жодних супровідних документів. Позивач вважає списання додаткових зборів є незаконним та просить повернути списані кошти в розмірі 20.398,12 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 порушено провадження у справі № 910/7125/17 та розгляд справи призначено на 01.06.2017.

Відповідач у поданому 30.05.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил. Відповідно до § 1 ст. 22 Угоди про міжнародне вантажне сполучення (далі - УМВС) відправник долучає до накладної комплект документів, необхідних для здійснення митних формальностей. Перелік вказаних документів зазначається в графі 9 накладної ЦИМ/СМГС, обов'язок по заповненню якої, відповідно до додатку 3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила), покладаються на відправника. Як вбачається з матеріалів справи, графа 9 накладних №№ 425702, 425710 не містить жодних відомостей, щодо долучення до них будь-яких супровідних документів, зокрема, фітосанітарних сертифікатів. Водночас, згідно з § 5 ст. 22 УМГС, якщо перевезення або видача вантажу затримується через недолучення документів або ці документи не є достатніми чи неправильними для здійснення митних формальностей, залізниці оплачуються всі додаткові витрати, пов'язані із затримкою в перевезенні вантажу. Відповідно до §1 ст.16 УМВС, відправник забезпечує правильність відомостей, вказаних ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей, а також від їх внесення до невідповідної графи накладної. Відповідальність у разі втрати супровідних документів на шляху прямування також покладається на відправника. Факт доручення фітосанітарних сертифікатів, як того вимагають норми § 1 ст. 22 УМВС позивачем не доведено належними та допустимими доказами. зазначає, що повернення грошових коштів, отриманих як попередня оплата не є грошовим зобов'язанням, а тому нарахування пені та 3% річних є неправомірним. Вважає, що не підлягає застосуванню ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки між сторонами наявні договірні правовідносини.

Позивачем 01.06.2017 до відділу діловодства суду подано витребувані судом документи.

Позивачем 01.06.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою представника позивача та відрядженням генерального директора.

Позивачем 01.06.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Житомирське лісове господарство».

Судом розглянуто та відмовлено в задоволенні вказаного клопотання позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7125/17 від 01.06.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника позивача, розгляд справи відкладено на 13.06.2017.

Відповідачем 12.06.2017 та 13.06.2017 до відділу діловодства суду подано додаткові пояснення, в яких проти задоволення позову заперечує, оскільки умовами договору передбачено списанні залізницею вартість додаткових зборів.

В судовому засіданні 13.06.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 15.06.2017.

Позивач в судовому засіданні 15.06.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 15.06.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував.

В судовому засіданні 15.06.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 20.06.2017.

Позивач в судове засіданні 20.06.2017 не з'явився.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Згідно абз. 2 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Протокол судового засідання від 15.06.2017 свідчить про те, що представник позивача Фартух О.О. згідно довіреності № 7 від 10.02.2017 був присутній в цьому засіданні та повідомлений про те, що наступне судове засідання відбудеться 20.06.2017.

Більше того в матеріалах справи наявна розписка від 15.06.2017 представника позивача Фартух О.О. про те, що останньому повідомлено судом про дату та місце проведення наступного засідання у справі № 910/7125/17.

В судовому засіданні 20.06.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс» (замовник, позивач), Державним підприємством «Український транспортно-логістичний центр» (основний замовник) та співвиконавцями: Державним підприємством «Дарницький вагоноремонтний завод», Державним підприємством «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах № 2250/1214-2012 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору основний виконавець та співвиконавці зобов'язуються за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних на піввагонах.

01.12.2015 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» (відповідач, виконавець) укладено додаткову угоду до договору, відповідно до якої договір викладено в новій редакції.

Згідно з п. 9.1 договору він набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків.

Якщо жодна із сторін не звернулась письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до інших сторін про припинення його дії, то цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення не бажання продовжувати договірні правовідносини не подано.

17.02.2016 Державне підприємство «Житомирське лісне господарство», як вантажовідправник, за накладними № 425702 та № 425710 відправив зі станції Житомир Південно-Західної залізниці на станцію Дорнешти ЧФР вагони № 68803170 та № 63648398 з вантажем колоди із сосни.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил.

З наявного в матеріалах справи акту загальної форми № 312 від 25.02.2016 вбачається, що на шляху прямування на станції Вадул-Сирет Львівської залізниці було затримано вагони № 68803170 та № 63648398, у зв'язку з відсутністю фітосанітарних сертифікатів

04.03.2016 складено акт загальної форми № 360 з якого вбачається, що новою поштою було надіслано фітосанітарний сертифікат, у зв'язку з чим вагони № 68803170 та № 63648398 можуть слідувати до станції призначення та відповідачем нараховано додаткові збори в загальному розмірі 16.482,40 грн. (плата за користування вагонами - 9.799,60 грн., плата за зберігання вантажів - 5.991,90 грн., плата за маневрові роботи - 585,80 грн., телегр. збір - 105,10 грн.).

Відповідач листом № ЦТЛ-10/2334 від 19.08.2016 повідомив позивача про проведення коригування платежів та віднесення на рахунок позивача додаткових зборів та платежів, пов'язаних із затриманням вагонів на загальну суму 16.482,40 грн.

12.04.2016 складено протокол оперативної наради при начальнику станції Житомир в якому встановлено, що 17.02.2016 при прийнятті вагонів до перевезення оформлення документів виконував товарний касир та до документів додано повний комплект супровідних документів в тому числі оригінали фітосанітарних сертифікатів № 75/07-011/ВХ-540808 та № 75/07-011/ВХ-540809. Нарада постановила, що вини працівників станції Житомир в затримці вагонів по станції Вадул-Сирет не вбачається; втрата сертифікатів могла виникнути на шляху прямування.

Відповідачем було розглянуто лист позивача № МРТ-2167 від 27.10.2016 та відхилено вимоги щодо неправомірного списання коштів, оскільки в графі 9 не зазначено відправником жодних супровідних документів, які додані до накладних.

Позивач в претензії № МРТ-3176 від 14.04.2017 вимагав повернути неправомірно списані грошові кошти в сумі 16.428,40 грн.

Згідно з п. 2.10. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерством транспорту України № 644 від 21.11.2000, усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку позивача відповідачем в порушення умов договору неправомірно списано з рахунку позивача кошти в розмірі 16.428,40 грн. та нараховано пеняю в розмірі 3.636,70 грн. та 3% річних в сумі 333,02 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до § 1 ст. 22 Угоди про міжнародне вантажне сполучення (далі - УМВС) відправник прикладає до накладної супровідні документи, необхідні для виконання митних та інших адміністративних формальностей на всьому шляху проходження вантажу. Ці документи повинні ставитися тільки до тих вантажів, які значаться в даній накладній.

Перелік вказаних документів зазначається в графі 9 накладної ЦИМ/СМГС, обов'язок по заповненню якої, відповідно до додатку 3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, покладаються на відправника.

Як вбачається з накладних №№ 425702, 425710 в графі 9 не міститься жодних відомостей, щодо долучення до них будь-яких супровідних документів, зокрема, фітосанітарних сертифікатів, а отже свідчить про порушення встановлених Правил оформлення перевізних документів.

Згідно з § 5 ст. 22 УМГС якщо перевезення або видача вантажу затримується внаслідок того, що відправник не подав необхідні супровідні документи або документи, подані ним і зазначені в накладній, є недостатніми або неправильними, перевізнику оплачуються виникли в зв'язку з цим додаткові провізні платежі і витрати, а також неустойки, передбачені національним законодавством, в порядку, передбаченому статтею 31 «Сплата провізних платежів і неустойок» цієї Угоди.

Відповідно до § 1 ст. 16 УМВС відправник забезпечує правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від їх внесення в невідповідну графу накладної.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.2.5 договору замовник зобов'язаний здійснювати попередню оплату за послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання виконавця (розподільчий рахунок) та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок основного виконавця.

Згідно з п. 2.2.7 договору замовник зобов'язаний проводити оплату за надані послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, та інші додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, які замовлені замовником, відповідно до розділу 3 договору.

Відповідно до п. 3.2 договору оплата послуг відповідно до договору здійснюється сторонами у національній валюті України на умовах попередньої оплати.

Водночас, відповідно до Протоколу погодження договірної ціни (додаток 2 до договору), вартість (ціна) послуг з організації перевезення вантажів замовника включає в себе:

1. тариф на перевезення вантажу в межах України, встановлений Збірником тарифів на перевезення вантажів у межах України та пов'язані з ними послуги (далі - Збірник тарифів);

2. вартість додаткових зборів, пов'язаних з перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та встановлених Збірником тарифів;

3. тариф за перевезення напіввагону у порожньому стані що слідує у випадках, передбачених Правилами перевезень, встановлений Збірником тарифів (при наявності заявки замовника);

4. вартість інших додаткових послуг, що замовлені замовником, згідно з додатком 1 до цього Договору;

5. плату за користування вагоном за межами України.

Отже, вартість додаткових зборів включається до вартості послуг з організації перевезень вантажів замовника.

Оскільки, за умовами п.п. 2.2.5, 3.2 договору, вказані послуги надаються на умовах попередньої оплати, вартість додаткових зборів стягується у цьому ж порядку, тобто із сум, внесених замовником у якості попередньої оплати.

Пунктом 3.4.9 договору передбачено, що наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє права відповідача здійснювати донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди.

Іншого порядку оплати вартості додаткових зборів договором не передбачено.

Слід зазначити, що дії залізниці, у зв'язку з якими нараховано додаткові збори у даній справі, не потребують додаткового замовлення.

Перелік послуг, які замовляються окремо, наведено в додатку 1 до договору (Перелік додаткових послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів). Дії залізниці, на які нараховано додаткові збори у розмірі 16.428, 40 грн. до вказаного переліку не входять.

Вказані дії вчиняються залізницею у зв'язку з виникненням перешкод на шляху прямування (неможливість здійснення митних та інших формальностей у зв'язку з відсутністю фітосанітарного сертифікату) та є невід'ємною частиною вже замовленого перевезення, адже виконуються безпосередньо під час та з метою його здійснення.

Враховуючи вищевикладене, право відповідача на списання сум додаткових зборів без погодження з замовником обумовлене умовами укладеного договору.

Згідно з п. 2.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерством транспорту України № 644 від 21.11.2000, розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Відповідно до п. 2.5. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерством транспорту України № 644 від 21.11.2000, платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Згідно з п. 3.4.5 договору виконавець відображає в особовому рахунку використання замовником коштів для оплати послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником та щодобово протягом періоду надання послуг надає замовнику в електронному вигляді переліки перевізних документів.

Відповідно до п. 3.4.6 договору виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих замовником на виконання цього договору та коштів, витрачених замовником на послуги з організації перевезень вантажів, наданих виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення та розміри заборгованості, пеня.

Виписка з особового рахунку позивача станом на 01.09.2016 свідчить, що відповідачем 29.08.2016 з рахунку позивача по договору було списано кошти в сумі 16.428,40 грн.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що списані з його особового рахунку кошти в розмірі 16.428,40 грн. є безпідставно набутими відповідачем, оскільки вони списані на підставі договору, який не розірваний та не визнаний в установленому законодавством порядку недійсним.

З огляду на викладене, кошти в розмірі 16.428,40 грн. отримані відповідачем та знаходяться у нього на достатній правовій підставі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3.636,70 грн. пені слід зазначити наступне

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Так, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в укладеному договорі не передбачена відповідальність у вигляді пені в разі порушення умов договору виконавцем в частині не повернення списаної передоплати вартості додаткових зборів.

Враховуючи те, що неустойка, в даному випадку пеня, є договірною, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 3.636,70 грн. безпідставні та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже даною нормою передбачено можливість стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення саме грошового зобов'язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми списаної попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України (даної позиції дотримується Верховний Суд України в постанові № 3-90гс14 від 16.09.2014 та Вищий Господарський суд України в постанові № 5011-42/13539-2012 від 20.11.2013).

У відповідності до п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема у випадках повернення сум авансу та завдатку, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 333,02 грн. - 3% річних на попередню оплату є необґрунтованими.

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 27.06.2017.

Суддя В.В.Сівакова