ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.07.17р. Справа № 904/10239/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (м. Київ)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватного нотаріуса ОСОБА_1 (м. Марганець, Дніпропетровської області)

про зняття заборони з нерухомого майна

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (далі - відповідач), в якій просить суд зняти заборону з нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, квартал Північний, будинок 22, яка накладена 17.10.2006 приватним нотаріусом ОСОБА_1 (далі - третя особа), згідно з повідомленням про накладення заборони від 14.10.1997.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.12.2010 між позивачем та відповідачем було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого відповідач передав у власність позивача, а позивач прийняв у власність нежиле приміщення - магазин, загальною площею 255,10 кв. м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Марганець, квартал Північний, будинок 22. При цьому, 02.06.2016 позивач з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна дізнався, що 17.10.2006 приватним нотаріусом, ОСОБА_1 накладена заборона на нерухоме майно, на підставі повідомлення про накладення заборони 22 від 14.10.1997, на нежиле приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, квартал Північний, будинок 22. Так, позивач зазначає, що наявність вказаної заборони на нерухоме майно доводить, що відповідач, на момент укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, не виконав взятих на себе зобов'язань, передбачених пунктом 5.2.1. договору, відповідно до якого, відповідач зобов'язувався передати позивачу об'єкт, у власність вільним від будь-яких обтяжень з боку третіх осіб.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 05.12.2016.

Від третьої особи надійшли письмові пояснення (вх.суду 73563/16 від 30.11.2016), в яких вона зазначила, що 13.10.1997 за реєстровим № 2718 нею був посвідчений договір іпотеки між Приватним підприємством "Макс" (Іпотекодавець) та Акціонерним комерційним банком "Заводбанк" (Іпотекодержатель). Предметом зазначеного договору іпотеки було нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення загальною площею 255,00 кв.м., розташоване за адресою Дніпропетровської область, м. Марганець, Північний квартал, будинок 22. У зв'язку з посвідченням договору іпотеки, була накладена заборона відчуження зазначеного нерухомого майна; на теперішній час заборона не знята; іншою інформацією щодо заявлених позовних вимог третя особа не володіє. Також, у вказаних поясненнях третя особа просила суд розглядати справу без участі її представника.

Ухвалою суду від 05.12.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 21.12.2016, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Ухвалою суду від 21.12.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 12.01.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Ухвалою суду від 13.01.2017 клопотання позивача про продовження строку вирішення спору задоволено та продовжено строк розгляду спору по справі № 904/10239/16 на 15 днів, терміном до 31.01.2017 включно.

Ухвалою суду від 13.01.2017 справу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.01.2017.

Ухвалою суду від 30.01.2017, зокрема, залишено позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк"; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватного нотаріуса ОСОБА_1 про зняття заборони з нерухомого майна без розгляду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 у справі № 904/10239/16 скасовано; справу направлено на розгляд господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 11.05.2017 справу прийнято до провадження та її розгляд призначено в засіданні на 12.06.2017.

Від третьої особи надійшли письмові пояснення (вх.суду 29709/17 від 24.05.2017), в яких вона зазначила, що 13.10.1997 за реєстровим № 2718 нею був посвідчений договір іпотеки між Приватним підприємством "Макс" (Іпотекодавець) та Акціонерним комерційним банком "Заводбанк" (Іпотекодержатель). Предметом зазначеного договору іпотеки було нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення загальною площею 255,00 кв.м., розташоване за адресою Дніпропетровської область, м. Марганець, Північний квартал, будинок 22. У зв'язку з посвідченням договору іпотеки, була накладена заборона відчуження зазначеного нерухомого майна; на теперішній час заборона не знята; іншою інформацією щодо заявлених позовних вимог третя особа не володіє. Також, у вказаних поясненнях третя особа просила суд розглядати справу без участі її представника.

У судове засідання 12.06.2017 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 12.06.2017 не з'явився, причин незявлення суду не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.175).

Представник третьої особи у судове засідання 12.06.2017 не з'явився, при цьому, судом було враховано наявність його клопотання про розгляд справи без участі її представника, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 12.06.2017 судом було зауважено, що для правильного вирішення спору існує необхідність у витребуванні у сторін додаткових доказів.

У зв'язку з викладеним, ухвалою суду від 12.06.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 03.07.2017, у зв'язку з

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Так, судом здійснені всі можливі заходи щодо всебічного та повного з'ясування фактичних обставин справи; розгляд справи відкладався, з метою надання сторонам можливості реалізувати принцип змагальності, рівності всіх учасників процесу перед законом та судом, забезпечення участі представників у судовому засіданні та надання додаткових доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 37050/17 від 03.07.2017), в якому він просив суд розглянути справу без участі його представника, а у випадку неможливості розгляду, відкласти розгляд справи на іншу дату.

У судове засідання 03.07.2017 представники позивача, відповідача та третьої особи не з'явилися. При цьому, судом було враховано наявність клопотання позивача та третьої особи про розгляд справи без участі їх представників, які були задоволені судом.

Представник відповідача черговий раз у судове засідання не з'явився, відзиву на позов та інших витребуваних судом документів не надав; про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням № 261 (№ 560).

При цьому, судом зауважено, що з моменту порушення провадження у справі (15.11.2016) пройшло шість місяців, проведено шість судових засідань, але жодного разу представник відповідача у судове засідання не з'явився та протягом всього часу слухання справи жодних заперечень чи доказів на спростування правової позиції позивача суду не подав.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Так, 03.12.2010 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - сторона-1, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (далі - сторона-2, відповідач) було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя (далі - договір, а.с.12), відповідно до умов якого Укрпромбанк передає у власність ОСОБА_2, а ОСОБА_3 приймає у власність нежиле приміщення - магазин, загальною площею 255,10 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Марганець, квартал Північний, будинок за номером 22, з метою задоволення вимог ОСОБА_2 як іпотекодержателя за відповідними договорами іпотеки, які укладені між Укрпромбанком та ОСОБА_2 та визначені в договорі про передачу активів. Об'єкт, який є предметом договору, складається в цілому з торгівельного залу ХХХІV площею 103,0 кв. м., коридору ХХХVІ площею 2,8 кв. м., складу ХХХVІІ площею 75,8 кв. м., санвузлу ХХХVІІІ площею 2,1 кв. м., кабінету ХХХІХ площею 14,8 кв. м., кабінету ІL площею 13,1 кв. м., підсобного приміщення L площею 43,5 кв. м. (пункт 1.1. договору).

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 3954.

У пункті 1.2. договору вказано, що об'єкт належить Укрпромбанку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу, 25.07.2006 за реєстровим № 3017, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 1459108, право власності зареєстровано Дніпропетровським обласним комунальним підприємством "Марганецьке бюро технічної інвентаризації" 17.10.2006, реєстраційний номер РПВН 5751970, номер запису 16 в книзі 3, що підтверджується відповідним витягом № 12179876 від того ж числа. За даними витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.09.2010 за № 2744318, виданого Дніпропетровським обласним комунальним підприємством "Марганецьке бюро технічної інвентаризації" загальна (балансова) вартість об'єкту становить 2 799 804 грн. 43 коп.

Відповідно до пунктів 1.3. та 1.4. договору право власності на об'єкт ОСОБА_3 набуває з моменту нотаріального посвідчення договору; об'єкт передається ОСОБА_3 згідно з Актом прийому-передачі об'єкта нерухомого майна, який підписується сторонами в дань нотаріального посвідчення договору.

У відповідності до вказаних умов між сторонами було підписано акт прийому-передачі об'єкта нерухомого майна (а.с.13).

У пункті 2.2. договору зазначено, що Укрпромбанк свідчить і заявляє, що на момент укладання договору об'єкт (рівно як і будь-які його складові) нікому не проданий, не подарований, в інший спосіб не відчужений, а також не є предметом застави (в тому числі податкової), під забороною відчуження та під арештом не перебуває, не є предметом спору щодо права власності на нього Укпромбанку, не перебуває в оренді або в користуванні у третіх осіб.

Відповідно до пункту 3.1.2. договору сторони погоджуються з обраним позасудовим способом задоволення вимог іпотекодержателя, яким є передача об'єкту, як предмету іпотеки, у власність ОСОБА_2, і з тим, що цей правочин, відповідає договору про передачу активів і є єдиними можливим порядком врегулювання взаємних зобов'язань сторін, що передбачені договором про передачу активів, відповідними іпотечними договорами та постановою Правління Національного банку України від 08.06.2010 № 266.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, у позовній заяві позивач зазначив, що відповідачем було порушено пункти 2.2. та 5.2.1. договору, та відповідно, 02.06.2016 з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна він дізнався, що 17.10.2006 приватним нотаріусом, ОСОБА_1 накладена заборона на нерухоме майно, на підставі повідомлення про накладення заборони 22 від 14.10.1997, на нежиле приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м.Марганець, квартал Північний, будинок 22. Позивач зазначає, що наявність вказаної заборони на нерухоме майно доводить, що відповідач, на момент укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, не виконав взятих на себе зобов'язань, передбачених пунктом 5.2.1. договору, відповідно до якого, відповідач зобов'язувався передати позивачу об'єкт, у власність вільним від будь-яких обтяжень з боку третіх осіб. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Так, у пункті 5.2.1. договору відповідач зобов'язався передати позивачу об'єкт, відповідно до договору, у власність вільним від будь-яких обтяжень з боку третіх осіб.

Згідно з нормами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Протягом розгляду справи судом, відповідачем не спростовано позовних вимог позивача та не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх договірних зобов'язань, визначених пунктами 2.2. та 5.2.1. договору.

Враховуючи вищезазначене, факт порушення відповідачем умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 03.12.2010 належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже, позовні вимоги щодо зняття заборони з нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, квартал Північний, будинок 22, яка накладена 17.10.2006 приватним нотаріусом ОСОБА_1, згідно з повідомленням про накладення заборони 22 від 14.10.1997 (номер запису про обтяження: 3902754) визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 378 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зняти заборону з нерухомого майна Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вулиця Щорса, будинок 36-Б; ідентифікаційний код 34047020), а саме: нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Марганець, квартал Північний, будинок 22, яка накладена 17.10.2006 приватним нотаріусом ОСОБА_1, згідно з повідомленням про накладення заборони 22 від 14.10.1997 (номер запису про обтяження: 3902754).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" (01133, м. Київ, Бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 19357325) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вулиця Щорса, будинок 36-Б; ідентифікаційний код 34047020) 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_6