ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р.Справа № 922/1661/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 48000,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність № 503 від 31.03.2017 р.);

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м. Дніпро (далі за текстом - позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків (далі за текстом - відповідач) 48000,00 грн. основного боргу за договором № Д-06022017-1 від 06.02.2017 р.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом № Д-06022017-1 від 06.02.2017 р. в частині своєчасного та повного проведення розрахунків за надані позивачем послуги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.05.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.06.2017 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.06.2017 р. розгляд справи відкладено на 03.07.2017 р.

В процесі розгляду справи позивач супровідним листом (вх. № 21586 від 03.07.2017 р.) надав суду додаткові документи для доручення до матеріалів справи.

Відповідач відзиву на позов не надав.

На судове засідання 03.07.2017 р. прибув представник позивача, який наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач на судове засідання 03.07.2017 р. не прибув, свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив, вимоги ухвал господарського суду Харківської області від 24.05.2017 р. та від 12.06.2017 р. не виконав.

Судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а саме: направлено на його юридичну адресу копії ухвал від 24.05.2017 р. та від 12.06.2017 р. Проте, дані ухвали повернулись на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

В пункті 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зокрема зазначено, що Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Суд зазначає, що законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема, позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із статтею 93 ЦК України та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

За таких обставин, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також те, що неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за його відсутності, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 06.02.2017 р. між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як експедитором, укладено договір щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом № Д-06022017-1 від 06.02.2017 р. (далі за текстом - договір; а. с. 10-14), предметом якого є взаємовідносини сторін, які виникають під час планування, взаєморозрахунків та здійсненні перевезень вантажів автомобільним транспортом на території України, а також країн далекого та близького зарубіжжя.

Згідно з п. 1.2. - 1.3. договору, виконавець на підставі письмових заявок експедитора виконує перевезення вантажів власним автомобільним транспортом у відповідності до умов цього договору та заявок, які є невід'ємною частиною договору. Виконавець має право з письмового дозволу експедитора передавити свої обов'язки з виконання умов договору третім особам. В такому разі виконавець несе відповідальність за дії або/та бездіяльність третіх осіб в тому ж порядку як і за власні дії.

Згідно з п. 2.3.-2.4. договору, транспортування (перевезення) та/або організація перевезення вантажів автомобільним транспортом здійснюється виконавцем на підставі заявки, оформленої експедитором. Заявка направляється експедитором на адресу виконавця за допомогою факсимільного зв'язку або по електронній пошті і повинна містити наступну інформацію: маршрут, дата подачі транспорту під загрузку та вигризку, час та місце загрузки та вигризки, відомості про вантаж що перевозиться, телефони контактних осіб, місця митного оформлення вантажу, вимоги до автомобіля, вартість послуг перевезення, а також інші відомості, необхідні для здійснення перевезення, згідно з договором. Заявка передана засобами факсимільного зв'язку або по електронній пошті є офіційним підтвердженням до моменту отримання сторонами оригіналу.

Заявка вважається прийнятою виконавцем до виконання після підписання уповноваженою посадовою особою і скріплення її печаткою виконавця.

Відповідно до п. п. 5.1-5.2 договору розмір оплати за перевезення вантажів та інших послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу за договором, визначаються тарифами та відображаються в заявці.

Всі розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок перевізника з сум грошових коштів фактично отриманих від вантажовідправника протягом 7 банківських днів з моменту отримання від виконавця оригіналів наступних документів: акту виконаних робіт, податкової накладної, ТТН (CMR) та інших документів, передбачених заявкою та договором.

За умовами п. 7.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017 р., але в будь-якому випадку до повного розрахунку між сторонами. В разі якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово не повідомила іншу сторону щодо наміру припинити дію договору, договір вважається пролонгованим на один календарний рік.

Матеріали справи також свідчать про те, що в рамках зазначеного договору між сторонами укладено заявку № З-06022017-1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом Росія-Україна (далі за текстом - заявка; а. с. 15), за умовами якої позивач за замовленням відповідача зобов'язався здійснити перевезення вантажу з вантажу за маршрутом: Омськ (Російська Федерація) - Кременчук (Україна).

Умовами заявки передбачено наступне:

вантаж - вуглець технічний в паперових мішках;

маса/об'єм - 20 тон, 86 м.2;

дата завантаження - 07.02.2017 р.;

вантажовідправник - ТОВ «Омсктехуглерод», м. Омськ,

місце завантаження - м. Омськ, вул. Барабинська, буд. 20;

місце митного оформлення - м. Омськ, відповідно CMR;

вантажоотримувач - контакти: ОСОБА_2, тел.

місце розвантаження - Україна, м. Кременчук, Полтавська обл., вул. Ярморочна, 9-А;

місце митної очистки - Україна, Кіровоградська обл., м. Свєтловодськ, вул. Лісозаводська, 1-А.

сума фрахту за автомобіль - 48000 грн. (сорок вісім тисяч грн. 00 коп.).

Суд констатує, що зазначена заявка підписана представниками позивача та відповідача та скріплена печатками фізичних осіб-підприємців.

Як свідчать матеріали справи, позивач з залученням іншого перевізника, а саме, ФОП ОСОБА_4, на виконання умов заявки здійснив перевезення вантажу, про що свідчить залучена до матеріалів справи Міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) № 0000489 від 09.02.2017 р. (а.с. 21), яка містить підписи представників перевізника та отримувача вантажу.

З метою оплати наданих послуг перевезення, позивач 21.02.2017 р. направив на адресу відповідача товарно-транспортну накладну (CMR) № 0000489 від 09.02.2017 р., акт при виконання робіт (послуг) № 19/02 від 19.02.2017 р. на підпис відповідачу, та рахунок 19/02 від 19.02.2017 р. до сплати на суму 48000 грн.

Проте, зазначені документи відповідач отримувати відмовився, в зв'язку з чим, вони повернулися на адресу позивача.

Свої зобов'язання щодо сплати наданих позивачем послуг з перевезення відповідач також не виконав, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі, в якому позивач просить стягнути з відповідача борг в зазначеній сумі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. мови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 932 ЦК України передбачено, що експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Згідно зі ст. 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Пунктами 1-4 ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором № Д-06022017-1 від 06.02.2017 р. щодо виконання заявки № З-06022017-1 від 06.02.2017 р.

Також матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем свого обов'язку щодо направлення на адресу відповідача документів які підтверджують факт виконання зазначеної заявки та з метою її оплати з боку відповідача, а так само факт ухилення останнього від виконання свого обов'язку щодо отримання зазначених документів та оплати наданих позивачем послуг в передбачений договором та заявкою строк.

Строк виконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати є таким, що настав.

Разом з тим, суд також констатує факт наявності в матеріалах справи доказів отримання відповідачем від замовника перевезення - ПП «Форвард» оплати за надані послуги з перевезення, здійснені за Міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 0000489 від 09.02.2017 р., в сумі 50000 грн., з метою безпосереднього виконання якого відповідач звернувся до позивача з заявкою № З-06022017-1 від 06.02.2017 р.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 48000,00 грн.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (адреса: 61072, АДРЕСА_1; код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2; код ЄДРПОУ НОМЕР_2) 48000,00 грн. основного боргу та 1600,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.07.2017 р.

Суддя О.І. Байбак