ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2017 р. Справа № 926/736/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів ДубникО.П. ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 01-5691 від 06.10.2016);

відповідача: не зявився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Буковинський завод будівельної кераміки» б/н від 01.06.2017

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.05.2017 (суддя Бутирський А.А.)

у справі № 926/736/17

за позовом: Обласного комунального підприємства Центр комунального майна, м. Чернівці

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Перший Буковинський завод будівельної кераміки, с. Стара Жадова Сторожинецького району Чернівецької області

про стягнення 101 266, 56 грн

У лютому 2017 року Обласне комунальне підприємстве Центр комунального майна звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Перший Буковинський завод будівельної кераміки про стягнення 101 266, 56 грн. Позов подано на підставі договору оренди № 3/13 від 04.02.2013, укладеного позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем укладеного договору оренди в частині сплати орендної плати в повному обсязі за період з січня 2016 по січень 2017 року включно.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 04.05.2017 позовні вимоги задоволено.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 101 266, 56 грн боргу та 1 600, 00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

При задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача перед позивачем заборгованість по сплаті орендних платежів.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, вважає рішення незаконним, просить скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зокрема вказує, що судом допущено помилку при розрахунку місячної орендної плати, яка повинна сплачуватись відповідачем на користь позивача, оскільки 50% від 21 551, 03 грн складає 10 775, 52 грн, а не 12 572, 60 грн. Відтак, вважає, що виходячи з рішення суду, має місце завищення суми заборгованості за весь період на 43 137, 60 грн.

Також зазначає, що місцевим господарським судом безпідставно вказано про зарахування сплачених позивачем під час розгляду справи коштів на суму 24 750, 00 грн в рахунок погашення заборгованості за лютий-березень 2017 року, оскільки такі кошти повинні зарахуватись в рахунок погашення заборгованості, яка існувала до початку розгляду справи в суді.

Позивач 29.06.2017 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначав про безпідставність доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема вказував, що додатковою угодою від 29.12.2015 та відповідним додатком № 1 строк дії договору продовжено до 04.04.2016 та передбачено розмір орендної, яка підлягає перерахуванню позивачу 50%, що становить 8 980, 43 грн та 3 592, 17 грн ПДВ, що разом складає 12 572, 60 грн.

Також позивач погоджується з можливістю зарахування ним сплаченої відповідачем під час розгляду спору орендної плати в рахунок погашення заборгованості за лютий-березень 2017 року, оскільки відповідачем не вказано чіткого призначення платежу, отже позивач мав право зарахувати кошти на власний розсуд.

В судове засідання відповідач явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду спору був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.05.2017 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.05.2017 у справі № 926/736/17 залишити без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.02.2013 Чернівецькою обласною радою (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна № 3/13 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нерухоме майно, що розташоване за адресою: вул. Кошового, 57, м. Чернівці.

Договір укладено на строк 2 роки та 11 місяців з 04.02.2013 по 04.01.2016 (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 3.2 Договору орендна плата становить 12 454, 43 грн і сплачується за поточний місяць до 30-го числа поточного місяця. Розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, опублікований в місяці нарахування (п. 3.4 Договору).

Додатковою угодою від 29.12.2015 строк дії Договору продовжено до 04.04.2016 та викладено додаток № 1 до договору в новій редакції, з якої вбачається, що місячну орендну плату встановлено у розмірі 21 553, 03 грн, при цьому 50 % орендної плати без ПДВ, що становить 8 980, 43 та суму ПДВ 3 592, 17 грн, що разом складає 12 572, 60 грн, щомісячно відповідач сплачує позивачеві.

Додатковою угодою від 21.03.2016 термін дії Договору продовжено до 05.05.2016, а додатковою угодою від 04.05.2016 до 05.03.2019.

Відповідач прийняв від позивача обєкт оренди по акту приймання-передачі нерухомого майна від 04.02.2013.

Предметом позовних вимог є стягнення орендної плати за 2016 рік та січень 2017 року.

Орендна плата за вказаний період складає 163 556, 96 грн, зокрема: за 2016 рік - 12 572, 60 *12=150 871, 20 грн, за січень 2017 року 12 685, 76 грн (скоригована орендна плата на індекс інфляції 12 572, 60 грн*1,009=12 685, 76 грн).

Відповідачем сплачено на користь позивача впродовж 2016 року 101 451, 97 грн.

Отже, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з орендних платежів за 2016 рік та січень 2017 року у розмірі 101 266, 56 грн.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відтак, матеріалами справи підтверджено та по суті відповідачем не заперечено наявність заборгованості зі сплати орендних платежів за спірний період.

Відповідач заперечує розмір заборгованості та вказує, що розмір орендної плати становить 21 553, 03 грн. А позивачу такий зобовязаний оплачувати 50% розміру орендної плати, що становить 10 775, 52 грн.

Однак, такі твердження відповідача є необґрунтованими, оскільки в додатку № 1 до договору оренди нерухомого майна (в редакції від 29.12.2015) вказано, що відповідач оплачує позивачу 50% орендної плати без ПДВ, що становить 8 950, 43 грн та суму ПДВ 3 592, 17 грн, що разом становить 12 572, 60 грн.

Також, відповідачем під час розгляду спору в суді першої інстанції сплачено позивачу 14 850, 00 грн. Позивачем не заперечено, що відповідач 03.02.2017 перерахував ще 9 990, 00 грн, які не відображені в розрахунку заборгованості. Отже, відповідачем в сумі оплачено ще 24 750, 00 грн.

З додаткових письмових пояснень відповідача та усних, даних в судовому засіданні, вбачається, що вказані кошти позивачем зараховано в рахунок поточної орендної плати за лютий-березень 2017 року, з огляду на відсутність чіткого призначення платежу.

Доводи скаржника що вказана суму мала зарахуватись в рахунок погашення заборгованості, яка існувала до початку розгляду справи в суді є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з огляду на відсутність у платіжних документах чіткого призначення платежу, тобто не вказано період, за який відповідач хотів би зарахувати вказані кошти, позивач для ефективного захисту своїх порушених прав, зарахував їх за поточну орендну плату, а саме за лютий-березень 2017 року.

Слід також зазначити, що договором сторони не передбачили черговість зарахування коштів, що надходять на рахунок позивача, та жодною нормою законодавства не передбачено обовязку отримувача коштів зараховувати її за минулі періоди. Крім того, суд звертає увагу, що договірні стосунки між сторонами пролонговано до 2019 року.

Відтак, місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги, а доводи скаржника є спростованими.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Чернівецької області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.05.2017 у справі № 926/736/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 03.07.2017

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Дубник О.П.

Суддя Скрипчук О.С.