РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017Справа №910/4110/17

За позовом Інституту фізіології ім. О.О. Богомольця Національної академії наук України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.Є.К."

про стягнення 17304,82 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Бай С.Е. (представник за довіреністю);

від відповідача - Ванжула Я.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Інститут фізіології ім. О.О. Богомольця Національної академії наук України звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.Є.К." про стягнення 17304,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.01.2014 між сторонами укладено Договір оренди № 092014 нерухомого майна, до частини площі якого при визначенні орендної плати, згідно з п. 3.1. зазначеного правочину, застосовувався понижуючий коефіцієнт 0,7. Оскільки актом ревізії від 03.06.2016 № 032-30/658 Державної фінансової інспекції в місті Києві було встановлено помилкове застосування вказаного коефіцієнту, позивач здійснив перерахунок розміру орендної плати, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 17304,82 грн.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Відповідач проти задоволення позову заперечував із викладених у відзиві підстав, зокрема пославши на те, що своєчасно та в повному обсязі сплачував оренду плату, згідно виставлених позивачем рахунків у передбаченому Договором розмірі. Відтак, підстави для донарахування орендної плати за умови чинності Договору відсутні. Крім того, оскільки позивач постійно здає приміщення в оренду, він не міг не знати про вимоги Методики розрахунку порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України, а тому посилання на помилкове застосування понижуючого коефіцієнту є необґрунтованими.

На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пославшись на викладені у відзиві обставини, у задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

01.01.2014 між сторонами укладено Договір оренди № 092014 нерухомого майна, що знаходиться на балансі Інституту фізіології ім. О.О. Богомольця НАН України (далі - Договір), за умовами якого позивач передає по акту приймання-передачі, а відповідач приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно загальною площею 45,1 кв.м. (кімната № 10), яке розташоване на 1 поверсі лабораторно-виробничого корпусу, що перебуває на балансі Інституту фізіології ім. О.О. Богомольця НАН України за адресою: м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 4. Вартість майна визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку майна станом на 31.10.2013 і становить: 1 кв.м. лабораторно-виробничого корпусу становить 6380,49 грн., вартість орендованого майна загальною площею 45,1 кв.м. становить 287760,00 грн. (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору майно передається в оренду з метою використання під розміщення майстерні по ремонту та заправці копіювальної та комп'ютерної техніки (інше використання державного майна).

Згідно із п. 3.1. вказаного правочину орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України, п. 29 Методики - 15 %. До розрахунку частини приміщення кімнати № 10 площею 16,9 кв.м., де відповідач провадить виробничу діяльність, застосовується коефіцієнт 0,7. За оренду приміщення загальною площею 45,1 кв.м. за перший місяць оренди (грудень 2013 року) 3199,01 грн. без ПДВ - розрахунок плати за оренду майна в додатку 3. Крім орендної плати, відповідач сплачує відшкодування податку на землю в сумі 610,18 грн., у т.ч. ПДВ - 101,70 грн., та по розрахункам позивача: відшкодування комунальних платежів, витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг відповідачу.

Також, у Додатку № 3 до Договору сторонами наведено розрахунок плати за оренду нерухомого майна, за яким орендна плата за частину кімнати площею 28,20 кв.м. підлягає сплаті в розмірі 2249,12 грн. із орендною ставкою 15 %, а за частину кімнати площею 16,9 кв.м. - 943,51 грн. із орендною ставкою 15 % та із застосуванням коефіцієнту виробничої діяльності в розмірі 0,7.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що орендна плата перераховується відповідачем щомісячно на поточний рахунок позивача на підставі рахунків не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 10.1. Договору він набирає чинності з 01.01.2014 і діє до 31.09.2016.

Умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку його дії, якщо нормативно-правовими актами України не будуть встановлені інші правила, аніж передбачені цим Договором та усіма його невід'ємними частинами (п. 10.2. Договору).

Пунктом 10.3. вказаного правочину сторони погодили, що зміни до його умов або його розірвання допускається за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною Договору при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди (п. 10.4. зазначеної угоди).

Відповідно до п. 11.2. Договору інші додатки та зміни до нього оформлюються лише в письмовому вигляді за підписом уповноважених осіб та скріплюються печатками сторін.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у ч. 1 ст. 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.01.2014 сторонами підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі нерухомого майна за вказаним Договором.

Позивач зазначає, що актом ревізії фінансово-господарської діяльності Інституту фізіології ім. О.О. Богомольця НАН України від 03.06.2016 № 032-30/658 Державною фінансовою інспекцією в місті Києві встановлено невірне нарахування позивачем орендної плати за період з 01.09.2012 по 01.03.2016 із помилковим застосуванням коефіцієнту 0,7, як для суб'єктів малого підприємництва, які проводять виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах. У зв'язку з цим, позивачем недоотримана орендна плата на загальну суму 30682,77 грн. Також, в акті зазначено, що відповідачу майно передано в оренду з метою використання для ремонту та заправці копіювальної та комп'ютерної техніки (інше використання державного майна).

Так, у примітці до п. 30 Методики визначено, орендні ставки для орендарів - вітчизняних юридичних і фізичних осіб, що є суб'єктами малого підприємництва, які провадять виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах (крім офісів), застосовуються з коефіцієнтом 0,7.

У зв'язку з наведеним, позивач здійснив перерахунок розміру орендної плати відповідачу без застосування понижуючого коефіцієнту 0,7 за період із січня 2014 року по лютий 2016 року на загальну суму 17304,82 грн., про що виставив відповідачу рахунок від 13.04.2016 № 488 на цю суму. Однак, оплату вказаного рахунку відповідач так і не здійснив.

Із умов укладеного між сторонами Договору, який у встановленому законом порядку судом не визнаний недійсним, вбачається погодження сторонами застосування коефіцієнту 0,7 до частини кімнати площею 16,9 кв.м., де відповідач проводить виробничу діяльність.

Частиною 1 ст. 283 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно частинами 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Положеннями Договору сторони передбачили, що зміни до його умов допускаються за взаємною згодою сторін, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання на розгляд та оформлюються тільки в письмовому вигляді за підписом уповноважених осіб та зі скріпленням печатками сторін.

Водночас, відповідних доказів щодо внесення змін до умов Договору матеріали справи не містять, як не містять і доказів визнання судом недійсними його положень чи Договору в цілому. За таких обставин, підстави для незастосування сторонами викладених у Договорі умов відсутні, а тому нарахування орендної плати в іншому, ніж передбачено Договором, розмірі є невірним.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що акт ревізії органу державної фінансової інспекції фіксує факт її проведення та результати щодо конкретного об'єкту контролю, який має усунути виявлені ревізією порушення законодавства, що не були усунуті під час її проведення. Проте, вказаний акт не може самостійно змінювати умов, на яких здійснюються господарські відносини між об'єктом контролю (позивачем) та його контрагентом (відповідачем). Одночасно, позивач має усунути встановлені ревізією правопорушення у будь-якому випадку у відповідності до норм чинного законодавства та з урахуванням умов укладеного для здійснення господарської діяльності правочину.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не обґрунтовано наразі підстав, з яких заявлена внаслідок здійсненого перерахунку сума в розмірі 17304,82 грн. підлягає стягненню з відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 27.06.2017

Суддя Я.В. Маринченко