ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" червня 2017 р.Справа № 916/1282/17

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОЛІТ";

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна"

про стягнення 93494,35 грн.;

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №1406/72 від 14.06.2017р.;

Від відповідача: -не з'явився;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОЛІТ" ( далі позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" (далі відповідач) про стягнення 93494,35 грн. з яких 81904,11грн. основна заборгованість, 7599,75грн. - пеня, 633грн.- 3% річних, 3357,49грн. індекс інфляції, та судового збору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.06.2017 року було порушено провадження у справі № 916/1282/17.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, про поважність причин відсутності не повідомив, своє право на захист не використав, у звязку з чим справа розглядається по наявним в ній матеріалам у порядку ст.75 ГПК України.

В судовому засіданні 19.06.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Між Позивачем та Відповідачем 11.03.2016 р. укладено договір постачання №1103- 16/2 (далі - Договір). Предметом договору є модельне оснащення та литво (далі - Товар).

У відповідності до вимог Договору поставка Товару здійснювалась окремими партіями, але його оплата не здійснена Відповідачем у повному обсязі.

Факт поставки окремих партій Товару підтверджується специфікаціями до Договору, рахунками, видатковими і податковими накладними, довіреностями на отримання Товару, що складені у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Згідно п.п. 4.2 Договору оплата Товару (кожної його окремої партії) здійснюється шляхом: 100% передплати за модельне оснащення, 50% - передплата за литво, 50% - за литво протягом 5 банківських днів після повідомлення Позивача про готовність Товару. Термін постачання - до 30 днів з моменту з моменту одержання 50% попередньої оплати за литво.

Позивач свої зобовязання по поставці Товару Відповідачу виконав в повному обсязі, проте Відповідач не здійснив оплату в повному обсязі за отриманий Товар.

На день подання цієї позовної заяви сума основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором складає 81904,11 грн.

Як вказує позивач, 04.05.2017 р. на адресу Відповідача було направлено вимогу №1705/04, проте Відповідач вимогу проігнорував, відповіді за результатами її розгляду на адресу Позивача не направив акт звірки взаємних розрахунків, доданий до вимоги, не підписав. Поряд з цим. Відповідач постійно допускав заборгованість за Договором, що

підтверджується листом-гарантією оплати від 10.11.2016 р. вих.02-11/2016.

Згідно п. 8.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати товару Покупець

зобов'язується сплатити Продавцеві пеню у розмірі 0,5% від суми виготовленого і

неоплаченого Товару за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової

ставки НБУ.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обовязку позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 93494,35 грн. з яких 81904,11грн. основна заборгованість, 7599,75грн. - пеня, 633грн.- 3% річних, 3357,49грн. індекс інфляції, та судового збору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено існування заборгованості відповідача по поставці товару, у звязку з чим позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 81904,11 грн. є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Також, Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 7599,75 грн.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно п. 8.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати товару Покупець зобов'язується сплатити Продавцеві пеню у розмірі 0,5% від суми виготовленого і неоплаченого Товару за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Враховуючи, що розмір пені 0,5% від вартості неоплаченого у строк Товару за кожен день прострочення більший ніж подвійна облікова ставка НБУ, то за основу при розрахунку пені позивачем взято подвійну облікову ставку НБУ

В зв'язку з порушенням строків оплати, відповідачу позивачем на суму заборгованості нарахована пеня у розмірі 7599,75 грн..

Наданий позивачем розрахунок пені, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, згідно ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції.

Отже, згідно розрахунку позивача, сума 3% річних складає 633грн. та індекс інфляції складає 3357,49грн. які підлягають стягненню.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено суду та доказано виконання своїх зобовязань.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи та перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків сум заявлених до стягнення, позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 93494,35 грн. з яких 81904,11грн. основна заборгованість, 7599,75грн. - пеня, 633грн.- 3% річних, 3357,49грн. індекс інфляції, є обґрунтованими, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології-Україна" (65029, АДРЕСА_1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОЛІТ" (49023, АДРЕСА_2; ) 81904,11грн. основна заборгованість, 7599,75грн. - пеня, 633грн.- 3% річних, 3357,49грн. індекс інфляції та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 26 червня 2017 р.

Суддя С.В. Літвінов