ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.06.2017 Справа № 905/1120/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД", м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка, Донецька область

про: стягнення суми основного боргу 7960,00грн., 3% річних 590,13грн., інфляційних втрат 5996,06грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №02/17-3967 від 06.02.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №ББУ/ЦОФК21/ББ/16 від 06.12.2016р.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засідання 30.06.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД", м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка, Донецька область про стягнення суми основного боргу 7960,00грн., 3% річних 590,13грн., інфляційних втрат 5996,06грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

Ухвалою від 16.05.2017р. порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 31.05.2017р.

Ухвалою суду від 31.05.2017р. відкладено розгляд справи на 27.06.2017р., у судовому засіданні 27.06.2017р. оголошено перерву до 30.06.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №77-03/14 від 27.03.2014р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 526, 530, 536, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 179, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 44, 48, 49, 54-57 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір поставки №77-03/14 від 27.03.2014р. та додатки до нього; претензію №11/15-2963 від 17.11.2015р.; специфікації від 29.09.2014р., від 10.07.2014р., від 05.05.2014р., від 27.03.2014р.; розрахунок суми позову; акт звіряння взаємних розрахунків.

Під час розгляду справи позивачем було надано додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: рахунок на оплату №418 від 22.09.2014р.; видаткову накладну №386 від 22.09.2014р.; довіреність №642 від 22.09.2014р.; товаро-транспортну накладну №Р386 від 22.09.2014р.; податкову накладну; виписку по рахунку; акт звірки взаєморозрахунків; правоустановчі документи.

Представник позивача в судове засідання 30.06.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судове засідання 30.06.2017р. зявився, надав заперечення проти позовної заяви, у яких посилався на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних нарахувань.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

27.03.2014р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір поставки №77-03/14 (далі договір), згідно з умовами якого, постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі продукція), в асортименті, кількості, в строки, по ціні та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є його невідємними частинами.

Згідно п. 1.2 договору, покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 4.1. договору поставки продукції здійснюється партіями в асортименті кількості, в строки, по цінах, з якісними характеристиками та в строки, узгодженими сторонами в специфікаціях до даного договору.

За умовами п. 4.3 договору, на підтвердження поставки постачальник зобов'язаний надати покупцю за актом прийому-передачі, підписаним уповноваженими представниками сторін, наступні товаросупрповідні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаротранспортні накладні (залізнична накладна, товаротранспортна) накладна); сертифікат якості та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов'язковій сертифікації); інструкцію (керівництво) з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену п. 2.3 договору. Товаротранспортні документи, передбачені цим пунктом договору (окрім податкових накладних) , постачальник зобовязується надати покупцю разом з поставленою продукцією, однак не пізніше 5 (пяти) календарних днів з моменту поставки продукції.

Датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом, датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній. При поставці залізничним транспортом, датою поставки вважається дата, зазначена в залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (узгоджене місце призначення поставки) (п.4.5 договору).

Відповідно до п. 4.7 договору, право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції.

Ціни на продукцію визначаються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору. Розрахунки за поставлену постачальником продукцію по даному договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк і порядок оплати не визначений сторонами в специфікаціях до даного договору (п. п. 5.2, 5.3 договору).

Сторони підписали специфікації від 29.09.2014р., від 10.07.2014р., від 05.05.2014р., від 27.03.2014р. до договору, в яких узгодили найменування, кількість, ціну, загальну вартість продукції, умови поставки продукції.

Дані специфікації визначають умови оплати відстрочка 60 календарних днів.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріпленням печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку неналежного виконання обома сторонами своїх зобовязань, строк дії договору встановлюється на один рік до 26.03.2015р. включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань по договору, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобовязань (п. 8.1 договору).

На виконання умов договору позивач у вересні 2014р. поставив товар відповідачу, що підтверджується видатковою накладною №386 від 22.09.2014р. на суму 12960,00грн, яка підписана з боку обох сторін без зауважень.

Продукція була отримана уповноваженим представником відповідача, який діяв на підставі довіреності №642 від 22.09.2014р.

Відповідач свої зобовязання з оплати поставленого товару за видатковою накладною №386 від 22.09.2014р. виконав частково у сумі 5000,00грн., що підтверджується матеріалами справи.

17.11.2015р. позивач звернувся до відповідача з претензією №11/15-2963 про перерахування суми заборгованості, яка не була задоволена останнім, у звязку з чим позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором поставки №77-03/14 від 27.03.2014р. та стягненні 3%річних та інфляційних нарахувань.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору поставки №77-03/14 від 27.03.2014р

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №77-03/14 від 27.03.2014р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили в специфікації порядок оплати - з відстрочкою платежу до 60 календарних днів.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем за видатковою накладною №386 від 22.09.2014р. продукції, у нього виникло зобов'язання з її оплати у розмірі 12960,00грн.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від виконання обов'язку із здійснення платежу за поставлену продукцію відповідно до умов договору поставки №77-03/14 від 27.03.2014р. за вищевказаною видатковою накладною.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Факт отримання товару за вказаною накладною відповідачем під час розгляду справи не спростовано.

Відповідач своє зобовязання з оплати вартості поставленого товару виконав частково, сплатив 5000,00грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

З огляду на дані норми права та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 7960,00грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 590,13грн., інфляційні нарахування в розмірі 5996,06грн.

Суд враховує, що в специфікації №3 сторони встановили порядок оплати за поставлену продукцію, а саме з відстрочкою платежу до 60 календарних днів.

Отже, в силу ст. 253 Цивільного кодексу України, позивач здобув право вимоги сплати боргу за видатковою накладною №386 22.11.2014р.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, правові підстави, та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог в цій частині та стягнення з відповідача: 3% річних в сумі 588,82грн., інфляційних нарахувань в розмірі 5887,29грн.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань обумовлено тим, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 N 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Доводи відповідача викладені в запереченнях б/н від 29.06.2017р. були прийняті до уваги та враховані судом.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД", м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка, Донецька область про стягнення суми основного боргу 7960,00грн., 3% річних 590,13грн., інфляційних нарахувань 5996,06грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (85621, Донецька область, Марїнський район, с. Вовчанка, вул. Нагорна, буд. 1А, , р/р 5394 в ПАТ «ПУМБ», в м. Донецьк, МФО 334851) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД" (69104, АДРЕСА_1, поштова адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. А. Матросова, 8а, оф. 13, , р/р 6841 в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851) суму основного боргу у розмірі 7960,00грн., 3% річних в сумі 588,82грн., інфляційні нарахування в розмірі 5887,29грн., а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 1588,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 30.06.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.06.2017р.

Суддя Я.О. Левшина