КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р. Справа№ 910/19309/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Палієнко В.О. (довіреність №16 від 24.02.2017 р.)

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

на рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2017 р.

у справі №910/19309/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта»

про стягнення коштів та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення неустойки за час прострочення повернення об'єкта оренди у розмірі 209231,16 грн., зобов'язання відповідача повернути державне майно - нежитлове приміщення загальною площею 502,7 кв.м., яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Леніна, 256, балансоутримувачу - Донецькій дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» за актом приймання-передачі.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просив суд стягнути з відповідача неустойку за час прострочення повернення об'єкта оренди у розмірі 184181,90 грн. на користь Державного бюджету України, зобов'язати відповідача повернути державне майно - нежитлові приміщення загальною площею 502,7 кв.м., яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Леніна, 256, балансоутримувачу - Донецькій дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» за актом приймання-передачі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта».

14.03.2017 р. позивачем була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, яка мотивована збільшенням періоду нарахуванням неустойки, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 254754,98 грн. неустойки за час прострочення повернення об'єкта оренди з 03.11.2015 р. по 31.01.2017 р. та зобов'язати відповідача повернути державне майно - нежитлове приміщення загальною площею 502,7 кв.м, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Леніна, 256, балансоутримувачу - Донецькій дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» за актом приймання - передачі.

Однак, вказана заява позивача про збільшення розміру позовних вимог не прийнята судом першої інстанції до уваги з огляду на те, що позивачем не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі з урахуванням такого збільшення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.03.2017 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь Державного бюджету України неустойку за час прострочення повернення об'єкта оренди у розмірі 196817,56 грн. за період з 19.11.2015 р. по 31.07.2016 р. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4330,26 грн. витрат по сплаті судового збору. Провадження у справі в частині зобов'язання відповідача повернути державне майно - нежитлове приміщення загальною площею 502,7 кв.м, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Леніна, 256, балансоутримувачу - Донецькій дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» за актом приймання - передачі припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників відповідача та третьої особи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 р. та від 12.06.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

30.12.2009 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» (в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Укртелеком») (орендар) було укладено договір оренди №4106/2009 нерухомого майна, що належить до державної власності (з урахуванням договорів про внесення змін №1 від 20.04.2010 р., №2 від 22.09.2010 р. та №3 від 04.01.2013 р.) відповідно до умов яких орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно - нежитлове вбудоване приміщення на другому поверсі і в підвалі триповерхової будівлі, загальною площею 502,7 кв.м (далі - майно), які розташовані за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Леніна, 256, що знаходяться на балансі Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.08.2012 і становить 520271,00 грн. (п.1.1 договору оренди).

Майно передається в оренду з метою розміщення міської АТС без технічної можливості надання послуг інтернету (п.1.2 договору оренди).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передавання майна (п.2.1 договору оренди).

З 30.11.2012 р. орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку жовтень 2012 року - 6509,89 грн. Орендна плата з листопада 2012 року щомісяця корегується на індекс інфляції, встановлений Державною службою статистики України (п.3.1 договору оренди).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п.3.2 договору оренди).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.3 договору оренди).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п. 3.6 договору оренди).

Орендар зобов'язується у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п.5.12 договору оренди).

Відповідно до ст. 764 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та згідно п. 10.6 договору оренди строк дії договору оренди було продовжено до 29.10.2015 р. (п.10.1 договору оренди).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором з урахуванням зміни вартості орендованого майна станом на дату продовження цього договору з урахуванням змін у законодавстві та зміни вартості орендованого майна станом на дату продовження цього договору. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди (п.10.4 договору оренди).

30.12.2009 р. між сторонами та балансоутримувачем був підписаний акт приймання-передавання, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв державне майно, що перебуває на балансі Донецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» в строкове платне користування.

09.11.2015 р. позивачем було направлено на адресу відповідача заяву за вих. № 11-06-05-06155 від 09.11.2015 р. в порядку ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в якій позивач повідомив відповідача про припинення договору оренди та непродовження зазначеного договору на новий термін. Вказаним листом позивач також вимагав повернути майно з оренди в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №590 відповідач отримав вищевказаний лист позивача 13.11.2015 р.

12.08.2016 р. позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення за вих. № 11-05-04444 від 11.08.2016 р. про нарахування неустойки в порядку ст.785 ЦК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач своєчасно не повернув балансоутримувачу орендоване майно, у зв'язку з чим просить суд стягнути неустойку за несвоєчасне виконання зобов'язання про повернення орендованого приміщення за період з 03.11.2015 р. по 31.07.2016 р. у розмірі 209231,16 грн., а також зобов'язати відповідача повернути орендоване приміщення балансоутримувачу за актом приймання-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

Статтею 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно п. 10.6. договору оренди, чинність цього договору припиняється, серед іншого, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Виходячи з вищенаведеного, договір оренди №4106/2009 від 30.12.2009 р. припинив свою дію 29.10.2015 р.

Відповідно до п.10.8 договору оренди, у разі припинення або розірвання цього договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу, майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання між орендарем та балансоутримувачем.

Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п.10.9 договору оренди).

Отже, умовами договору передбачено обов'язок орендаря повернути об'єкт оренди орендодавцю та балансоутримувачу за актом приймання-передачі протягом 3-х робочих днів з моменту отримання повідомлення про припинення дії договору.

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №590 відповідач отримав лист позивача про припинення дії договору 13.11.2015 р., у зв'язку з чим повинен був передати балансоутримувачу орендоване майно у строк до 18.11.2015 р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що фактично, орендоване відповідачем за договором оренди №4106/2009 від 30.12.2009 р. нерухоме майно було передано відповідачем балансоутримувачу за актом приймання-передачі нерухомого майна, який підписаний представниками балансоутримувача та відповідача, і скріплений печатками останніх, 10.02.2017 р.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у даній справі в частині зобов'язання відповідача повернути майно підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст.80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 209231,16 грн. неустойки, яка нарахована на підставі ст. 785 ЦК України за період прострочення повернення відповідачем майна з 03.11.2015 р. по 31.07.2016 р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 10.11 договору оренди, якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення, порядок нарахування та сплати якої передбачено розділом 3 даного договору. Укладаючи даний договір, сторони дійшли до взаємної згоди та наголошують на тому, що положення ст. 232 ГК України, щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли таке зобов'язання мало бути виконане, не розповсюджуються на строк нарахування неустойки, яку орендодавець, відповідно до умов даного пункту та приписів ст. 785 ЦК України, має право нараховувати та вимагати до сплати від орендаря.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як встановлено вище, відповідач вчасно не повернув приміщення балансоутримувачу, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення є правомірними та обґрунтованими.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції позивачем було невірно визначено період нарахування неустойки, оскільки вказана штрафна санкція повинна бути нарахована з урахуванням умов договору, починаючи з 19.11.2015 р. (дата, яка визначена судом з момента отримання відповідачем повідомлення позивача про припинення договору 13.11.2015 р. + 3 робочі дні) по 31.07.2016 р., За таких обставин, колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що належний до сплати відповідачем розмір штрафних санкцій становить 196817,56 грн. за період з 19.11.2015 р. по 31.07.2016 р., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Щодо заперечень відповідача про наявність переплати орендних платежів за договором на суму 205948,84 грн., які є зайво сплаченими відповідно до умов ст. 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у зв'язку з чим повинні бути зараховані в рахунок оплати неустойки колегія суддів зазначає, що ані нормами чинного законодавства, ані умовами договору, не встановлено обов'язку позивача як орендодавця здійснити залік будь-якої зайво сплаченої суми орендної плати на погашення нарахованої неустойки за прострочення повернення орендованого майна. Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою ст. 549 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів цієї статті, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання грошового зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Нарахування неустойки на підставі ст. 785 ЦК України виключно пов'язано з несвоєчасним повернення майна орендодавцю.

Відтак, неправомірними є твердження відповідача про необхідність зарахування, на думку відповідача, зайво сплаченої орендної плати в сумі 205948,84 грн. в рахунок погашення нарахованої неустойки на підставі ст. 534 ЦК України, приписи якої стосуються виконання грошових зобов'язань.

Заперечення відповідача з посиланнями на ст. 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» колегією суддів оцінюються критично з урахуванням наступного.

Положення ст. 7 вказаного Закону ані в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17.05.2016 р., ані після - не звільняло орендаря від обов'язку щодо сплати неустойки за виконання такого обов'язку.

Позивач відповідно до п. 10.4 договору оренди належним чином повідомив відповідача про припинення строку дії договору, відповідно до ст. 785 ЦК України та п.10.11 договору оренди, неустойка є самостійною майновою відповідальністю і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення та не звільняє орендаря від обов'язку щодо повернення орендованого державного майна після закінчення терміну дії договору оренди та сплати неустойки за невиконання такого обов'язку.

Більше того, розпорядженням Кабінету міністрів України від 07.11.2014 р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», було затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Місто Костянтинівка не входить до вказаного переліку.

Твердження відповідача про надсилання 15.06.2016 р. на адресу балансоутримувача акта приймання-передавання майна з оренди по договору оренди №4106/2009 від 30.12.2009, який балансоутримувач, як зазначає відповідач, не підписав, оцінюються колегією суддів критично, оскільки зі списку згрупованих внутрішніх поштових відправлень від 15.06.2016 р. неможливо встановити, за якими саме договорами відповідачем були направлені акти повернення на адреси балансоутримувача у м. Бахмут та м. Краматорськ. Крім цього, відповідно до умов договору, майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання між орендарем та балансоутримувачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2017 р. у справі №910/19309/16 залишити без змін.

Справу №910/19309/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк