РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017Справа №910/5134/17
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Англійський сад"

до комунального підприємства "Володимирський ринок"

про визнання недійсним додаткового договору від 19.04.2016 р. до договору від 29.12.2014 р.

Представники сторін:

від позивача: Радей О.А. - представник за довіреністю б/н від 04.05.2017 р.;

Азаріна Ю.О. - представник за довіреністю б/н від 11.05.2017 р.;

від відповідача: Коваленко С.В. - представник за довіреністю № 120 від 16.02.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Англійський сад" до комунального підприємства "Володимирський ринок" про визнання недійсним додаткового договору від 19.04.2016 р. до договору від 29.12.2014 р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.12.2014 року між ним та відповідачем укладено договір про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі №29-12/14.

Як зазначено позивачем, 19.04.2016 року він змушений був заключити з відповідачем додатковий договір на вкрай невигідних умовах.

Тому, позивач звернувся в суд з вимогою про визнання недійсним додаткового договору від 19.04.2016 року до договору від 29.12.2014 року про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі №29-12/14 між ТОВ «Англійський сад» та КП «Володимирський ринок» на підставі ч.1 статті 233 ЦК України, оскільки позивач перебував в тяжких для себе обставинах.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.03.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.05.2017 р.

В судовому засіданні 16.05.2017 року представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача виконав вимоги ухали суду від 31.03.2017 р.

Представники відповідача виконали вимоги ухали суду від 31.03.2017 р.

В судовому засіданні 16.05.2017 р. оголошено перерву до 29.05.2017 р.

29.05.2017 р. до канцелярії суду позивач подав додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 29.05.2017 року представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Представник відповідача подав додаткові документи по справі.

В судовому засіданні оголошено перерву до 19.06.2017 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.05.2017 року задоволено клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів. Продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

16.06.2017 р. до канцелярії суду відповідач подав додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 19.06.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

29.12.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Англійський сад" (підприємство) та комунальним підприємством "Володимирський ринок" (ринок) укладено договір №29-12/14 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі.

Відповідно до п.1.1 договору, за цим договором ринок надає підприємству за плату послугу, протягом визначеного в договорі строку у вигляді надання можливості користуватися торгівельним місцем на умовах, визначених договором, та інші послугу для здійснення торгівлі.

Ринок надає послугу підприємству у вигляді надання можливості користуватися на території критого ринку трьома торгівельними місцями, що розташовані в квітковому павільйоні ринку для здійснення торгівлі (п.1.2.1 договору).

Згідно з п.2.1 договору вартість послуг за цим договором становить 4 500,00 грн. за один місяць.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що цей договір укладається строком на шістдесят календарних місяців і набирає чинності з дня його підписання сторонами. Договір вважається подовженим на наступний аналогічний строк, якщо не менш ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку його дії жодна із сторін не заявить письмово про розірвання договору.

Листом №90 від 22.03.2016 року відповідач звернувся до позивача в якому повідомив про те, що за розпорядженням Київського міського голови від 26.01.2016 №40 із змінами проведено перевірку КП «Володимирський ринок» за період II півріччя 2014 року - 2016 рік та складено аудитоський звіт, в якому, зокрема, зазначено наступне: надання торговельного місця (приміщення) в користування третім особам встановлено по торговельному об'єкту, який знаходиться на I- му поверсі ринку та відповідно до договору про надання послуг від 29.12.2014 №29-12/14 наданий в користування ТОВ «Англійський сад», з місячною оплатою 4,5 тис. гривень. Так, проведеним обстеженням встановлено, що фактично торговельне місце (приміщення) використовується ФОП ОСОБА_4 відповідно до договору від 04.01.2016 №1-16 (про відступлення права вимоги) укладеного з ТОВ «Англійський сад». Згідно умов договору ФОП ОСОБА_4 стає кредитором за договором про надання послуг від 29.12.2014 №29- 12/14 укладеного між ТОВ «Англійський сад» та КП «Володимирський ринок». За відступлення права вимоги ФОП ОСОБА_4 сплачує ТОВ «Англійський сад» винагороду в розмірі 0,5 тис. грн. за кожен місяць користування на території ринку торговельним місцем. Таким чином, виходячи із вищезазначених фактів, можна стверджувати, що керівництвом КП «Володимирський ринок» не здійснюється належний контроль за використанням торговельних місць (приміщень) переданих в користування на підставі договорів про надання послуг та виконанням підприємцями умов таких договорів, що призвело до безконтрольного їх використання підприємцями та до недоотримання значних доходів підприємством. Зокрема, зазначена бездіяльність призвела до використання підприємцями торговельних місць (приміщень) не за призначенням визначеному в договорі про надання послуг, внесення в договори недостовірних даних щодо фактично займаних площ, передачі права користування місцем третім особам та до без договірного використання приміщень ринку, в результаті чого, Підприємством недоотримано доходів від надання послуг (розрахунково) у сумі 123,28 тис. гривень. Та, звернув увагу на необхідність приведення умов договору, що визначають вартість послу, до розміру плати за послуги ринку, визначеної згідно з пунктом 19 Правил торгівлі на ринках у м. Києві у сумі 9 900,00 грн. у т.ч. ПДВ 20% у сумі 1 650,00 грн., з розрахунку площі торговельного місця 20 кв.м та вартості послуг ринку 330,00 грн. за 1 кв.м площі торговельного місця. У зв'язку з цим, повідомило про розірвання з 01 квітня 2016 року договору між КП «Володимирський ринок», як виконавцем, та ТОВ «Англійський сад», як замовника від 29.12.2014 №29-12/14 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі.

Для подальшого здійснення торговельної діяльності на зайнятому торговельному місці запропоновано укласти договір від 15.03.2016 №77-П-16 про надання послуг ринку (договір приєднання), підписаний від КП «Володимирський ринок» у двох примірниках з додатком, що додаються, та повернути один примірник підписаного договору з додатком до 31.03.2016 адміністрації ринку.

У разі небажання ТОВ «Англійський сад» укласти запропонований договір, надання послуг ринку з 01.04.2016 припиняється, торговельне місце має бути звільнено від товару та інших речей до 14.04.2016, оскільки доступ до нього буде обмежено технічними засобами.

19.04.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Англійський сад" та комунальним підприємством "Володимирський ринок" (сторонами договору №29-12/14 про надання послуг для забезпечення здійснення торгівлі від 29.12.2014 року) укладено додатковий договір в якому сторони керуючись умовами пункту 6.2 договору, вирішили внести зміни до пункту 2.1 договору та викласти його в новій редакції: «вартість послуг ринку, крім відшкодування вартості спожитої електроенергії, визначається сторонами у сумі 9 900 грн. 00 коп., у т.ч ПДВ 20% у сумі 1 650,00 грн. за один календарний місяць згідно з встановленими виконавцем тарифами». Всі інші умови договору залишаються незмінними. Цей додатковий договір укладено з 01 травня 2016 року, є додатком (невід'ємною частиною) договору та діє протягом його строку дії.

Спір у справі виник у зв'язку тим, що даний договір, на думку позивача, підписаний з боку позивача під впливом тяжких обставин, а саме: обмежено доступ до торговельного місця, квіти псуються завдаючи збитків.

На підтвердження вищезазначеного позивачем надано акт про порушення ТОВ «Англійський сад» Правил торгівлі на ринках у м. Києві від 06.04.2016 року, акт блокування торговельного місця від 06.04.2016 року, акт від 13.04.2016 року про псування квіткової продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно з абз. 5 підпункту 3.10 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 року, ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Отже, правочин, вчинений під впливом тяжкої обставини, носить такі обов'язкові ознаки:

- особа вчиняє такий правочин під впливом тяжкої для неї обставини;

- особа вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах;

- особа вчиняє такий правочин добровільно та може бути ініціатором такого правочину;

- особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини.

- друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та скористатися цим.

Вищевказана Постанова Пленуму ВСУ роз'яснює, що тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. При цьому, вкрай невигідними умовами є не просто невигідний правочин, а щоб невигідність була явною та матеріальна втрата була неспіврозмірною з набутим правочином або разюче різнилась з нормальними умовами такого роду договорів (оціночне поняття).

Відповідно до Узагальнення Верховного Суду України Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008р. визначено, що для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази наявності факту психологічного тиску зі сторони відповідача під час укладення додаткового договору.

Посилання позивача на невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором у вигляді ненадання можливості користуватися на території критого ринку трьома торговельними місцями, що розташовані в квітковому павільйоні для ринку для здійснення торгівлі та надання послуг з підключення електроприладів позивача до електромереж ринку, не підтверджується належними та допустимими доказами і не можуть бути підставою для визнання додаткового договору від 19.04.2016 року недійсними.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що виконуючи припис та рекомендації аудиторського висновку, ним було повідомлено позивача про необхідність приведення умов договору, що визначають вартість послуг до розміру плати за послуги ринку.

Рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року №1051/1051 прийнято Правила благоустрою м. Києва, додатком до яких є Правила торгівлі на ринках у м. Києві (надалі Правила).

Відповідно до п.2, 3 Правил, ринок - це суб'єкт господарювання, створений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), функціональними обов'язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій. Ринок незалежно від форми власності та організаційно-правової форми керується у своїй діяльності законодавством України. Ринки здійснюють господарську діяльність та надають послуги за цінами і тарифами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.

Згідно з п.19 Правил, за окрему плату продавцям можуть надаватися такі послуги: бронювання торговельних місць, прокат торговельного інвентарю, обладнання, засобів вимірювальної техніки, санітарного одягу, зберігання особистих речей і продукції в камерах схову, на складах і в холодильниках, зважування на товарних вагах, розрубка м'яса (рубачами м'яса ринку), утримання торговельного місця в належному стані, інформаційні оголошення рекламного та довідкового характеру, забезпечення місцями в готелях і на автостоянках за наявності їх на ринку, консультації спеціалістів, вантажно-розвантажувальні роботи і транспортні послуги, приймання для подальшого продажу сільгосппродуктів та інших товарів у бюро торгових послуг тощо.

Тарифи на послуги ринку та інші види робіт, пов'язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства, установлюються адміністрацією ринку.

Таким чином, вказаними положеннями Правил торгівлі Київська міська рада делегувала свої повноваження щодо встановлення тарифів на послуги ринку та інші види робіт безпосередньо адміністраціям ринків. Тобто, у компетенції адміністрації КП «Володимирський ринок» знаходиться питання встановлення та зміни тарифів на послуги ринку.

В матеріалах справи наявний наказ комунального підприємства «Володимирський ринок» №11 від 02.02.2015 року «Про затвердження тарифів на послуги ринку та інші види робіт, пов'язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства» в якому на основі економічно обґрунтованих ставок вартості послуг ринку з забезпечення здійснення торгівлі з розрахунку за один квадратний метр площі торгівельного місця встановлено нові тарифи. Так, зокрема, секції з ролетами першого поверху споруди критого ринку становлять 330,00 грн. за 1 кв.м. Дані тарифи затвердженні та введені в дію з 02 лютого 2015 року.

В судовому засіданні позивачем не заперечувався факт того, що площа трьох торговельних місць, які використовує позивач згідно договору становить 30 кв.м та знаходять на торговельному майданчику з ролетами першого поверху споруди критого ринку.

Тобто, згідно нових тарифів плата за надання послуг становить 9 900,00 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Також, в матеріалах справи наявні банківські виписки з яких вбачається, що на виконання умов договору №29-12/14 від 29.12.14 року позивачем відповідачу сплачувались кошти в розмірі 9 900,00 грн. за період з травня 2016 року по лютий 2017 року.

Враховуючи все вищезазначене, суд вважає, що позивачем не доведено існування обставин на які він посилався в обґрунтування позовних вимог.

А тому, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 30.06.2017 року.

Суддя С.М.Мудрий