УХВАЛА

20.06.2017Справа № 910/6920/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Мандриченка О.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "Науково - виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод"

про вжиття заходів до забезпечення позову

у справі № 910/6920/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Науково - виробничий центр Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров'я"

(відповідач 1);

Товариства з обмеженою відповідальністю ""Реал-Право" (відповідач 2);

Державної служби інтелектуальної власності України (відповідач 3);

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (відповідач 4)

про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг.

Суддя О.В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Окунев І.С., представник, довіреність № б/н від 29.05.2017 р.;

Трикур М.Ю., представник, довіреність № б/н від 06.04.2017 р.;

Сніжко Б. Ф., представник, довіреність № б/н від 06.04.2017 р.;

Від відповідача 1: Титаренко Ю. П.. представник, довіреність № 1811/3 від 06.04.2017 р.;

Від відповідача 2: не з'явилися;

Від відповідача 3: Запорожець Л.Г., представник, довіреність № 1-8/8566 від 21.11.2016 р.

Від відповідача 4: Запорожець Л.Г., представник, довіреність № 2432-03/399 від 14.11.2016р.

Суховій О.В., представник, довіреність № 2432-03/399 від 14.11.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить:

- ухвалити рішення, яким визнати, що станом на 01 січня 2014 року позначення знаку для товарів і послуг "АЛЛОХОЛ" за свідоцтвом № 19388 від 15 травня 2001 року стало добре відомим в Україні знаком Позивача відносно товарів 05 класу МКТП: фармацевтичні препарати, а саме жовчогінні засоби;

- ухвалити рішення, яким визнати, що станом на 01 січня 2014 року позначення знаку для товарів і послуг "АЛОХОЛ" за свідоцтвом № 26632 від 15 серпня 2002 року стало добре відомим в Україні знаком Позивача відносно товарів 05 класу МКТП: фармацевтичні препарати, а саме жовчогінні засоби;

- зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України опублікувати в офіційному бюлетені "Промислова власність" відомості про визнання знаку для товарів і послуг "АЛЛОХОЛ" за свідоцтвом № 19388 від 15 травня 2001 року добре відомим в Україні знаком Позивача станом на 01 січня 2014 року відносно товарів 05 класу МКТП: фармацевтичні препарати, а саме жовчогінні засоби;

- зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України опублікувати в офіційному бюлетені "Промислова власність" відомості про визнання знаку для товарів і послуг "АЛОХОЛ" за свідоцтвом № 26632 від 15 серпня 2002 року добре відомим в Україні знаком Позивача станом на 01 січня 2014 року відносно товарів 05 класу МКТП: фармацевтичні препарати, а саме жовчогінні засоби;

- визнати недійсним повністю свідоцтво України № 211016 від 25 квітня 2016 року на знак для товарів і послуг, власником якого є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ''РЕАЛ-ПРАВО" (61013, Харківська обл., місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 28 А; код: 38160754);

- зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України (03035, м. Київ, вул. Липківського Василя, 45; код 37552556) внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсними свідоцтва України № 211016 на знак для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність";

- визнати відсутнім право Відповідача-1 на знак для товарів та послуг за свідоцтвом № 211016 від 25 квітня 2016 року в період з 22 жовтня 2014 року по 25 липня 2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 року порушено провадження у справі № 910/6920/17, розгляд справи призначено на 30.05.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року відкладено розгляд справи до 20.06.2017 р.

Через канцелярію Господарського суду міста Києва 30.05.2017 позивач подав суду заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій просив вжити заходи до забезпечення позову, а саме:

1) Заборонити відповідачу-2 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі вчинення будь-яких дій, спрямованих на зміну та/або припинення будь-яких прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 211016, в тому числі, розпоряджатись, будь-яким чином та у будь-який спосіб передавати повністю чи частково, право власності та/або майнові права інтелектуальної властності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 211016, укладати з будь-якими особами ліцензійні та будь-які інші правочини щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 211016, а також відмовлятися повністю чи частково від свідоцтва України на знак для товарів і послуг №211016.

2) Заборонити відповідачу-3 (або його правонаступнику, у разі ліквідації відповідача-3) до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України стосовно власника знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № 211016.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, однією із позовних вимог позивача є визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 211016, власником якого є відповідач-2.

Заява мотивована тим, що відповідач-2 може в будь-який момент, до винесення судом рішення у справі, передати право власності (виключні майнові права інтелектуальної власності) на знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № 211016 іншій особі на підставі договору про передачу прав на знак для товарів і послуг, що зробить неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь Позивача. Передача прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 211016 на користь третіх осіб або ж відмова власника від цього свідоцтва призведе до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову в зв'язку із наявністю нових власників торговельної марки або відсутністю будь-якого власника, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншими позовами для захисту його порушених прав.

Відповідно до ст. 65 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє певні дії по підготовці справи до розгляду, в тому числі вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Статтями 66, 67 ГПК України передбачено право господарського суду за заявою сторони або з своєї ініціативи вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позов забезпечується в тому числі й забороною відповідачеві вчиняти певні дії.

В постанові Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" сформульована позиція Вищого господарського суду України про доцільність вирішення питання про вжиття забезпечувальних заходів саме на стадії підготовки справи до розгляду.

Тож, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

В п. 9 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" встановлено, що виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні.

Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким на підставі статті 67 ГПК забороняється вчинення дій щодо предмета спору.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За таких обставин, враховуючи пов'язаність заходів забезпечення позову з його предметом, високу ймовірність утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову частково.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 65, 66, 67 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства "Науково - виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити частково.

2. До прийняття судового рішення по суті даної справи і набрання ним законної сили вжити заходи до забезпечення позову, а саме:

заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського,12/2, ) вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України стосовно власника знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № 211016.

3. Стягувачем за даною ухвалою є Публічне акціонерне товариство "Науково - виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" (03134, м. Київ, вул. Миру, 17, )

4. Боржникам за даною ухвалою є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського,12/2, )

Ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з 20.06.2017 р. і дійсна для пред'явлення до виконання до 20.06.2018 р.

Суддя О.В. Мандриченко