КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. Справа№ 910/23342/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача не з'явились

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства

«Українська пожежно-страхова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.03.2017 (суддя Головіна К.І.)

у справі № 910/23342/16

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Арсенал страхування»

до Приватного акціонерного товариства

«Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення 6 927, 36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі № 910/23342/16 позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення 6 927, 36 грн. задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» страхове відшкодування в сумі 6 917, 36 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 376, 01 грн. У решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. За твердженнями апелянта, його відповідальність, як страховика, відповідно до приписів чинного законодавства встановлюється на підставі оціненої вартості ремонтних робіт з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Враховуючи те, що Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило позивачу згідно проведеної оцінки вартості ремонтних робіт страхове відшкодування з урахуванням фізичного зносу, як того вимагають приписи Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», відповідач наполягає на відсутності підстав для задоволення позовних вимог тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/23342/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» прийнято до провадження у визначеному складі суду та розгляд справи призначено на 30.05.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 продовжено строк розгляду справи № 910/23342/16 на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 30.05.2017 оголошено перерву на 27.06.2017 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання апеляційної інстанції 27.06.2017 представники сторін не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, неявка їх представників не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, апеляційний суд вважав за необхідне справу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення 6 927, 36 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що виплативши своєму страхувальнику згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 3042/13-Т/Зп1 від 07.11.2013 страхове відшкодування в розмірі 20 683, 41 грн., позивач набув права зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, якою є відповідач, згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Полісу) № АС/7214891.

Як встановлено матеріалами справи, 07.11.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3042/13-Т/Зп1, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля «Ауді», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

11.09.2014 в місті Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля «Ауді», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб «Ауді».

Згідно постанови Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 22.09.2014 у справі № 336/7307/14п, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні вказаного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до рахунку-фактури СТО № СБА-К-06021 від 15.09.2014 вартість відновлювального ремонту становить 20 683,41 грн., при цьому згідно висновку експертного дослідження № 152/10 від 16.10.2014 вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля «Ауді», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, склала 19 807,64 грн.

Страховим актом 3042/13-Т/ЗП1-1 від 30.09.2014 зазначену подію позивачем визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 20 683, 41 грн.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту № 3042/13-Т/Зп1 від 07.11.2013, на підставі страхового акту, заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування перерахував на рахунок СТО суму страхового відшкодування в розмірі 20 683, 41 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22041 360 від 02.10.2014 (належним чином завірена копія наявна в матеріалах справи).

Як встановлено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу на момент ДТП була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7214891.

Згідно згаданого полісу встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, в сумі 50 000, 00 грн. та франшизу в розмірі 510, 00 грн.

Вина особи, яка керувала автомобілем «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

За матеріалами справи, 08.12.2014 позивач звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з вимогою № 1/к про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 20 683,41 грн., спричиненої внаслідок ДТП.

З урахуванням наданих позивачем документів, зокрема, висновку експертного дослідження № 152/10 від 16.10.2014, відповідачем було перераховано страховане відшкодування та призначено до виплати 13 256, 05 грн. (за вирахуванням франшизи в розмірі 510, 00 грн.), які й було фактично перераховано на користь позивача.

Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з того, що спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а до них застосовуються положення ст. 27 Закону України «Про страхування», які кореспондуються зі ст.ст. 993, 512, 514 ЦК України, що регулюють заміну кредитора, відповідно до позивача (нового кредитора) - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» перейшло право вимоги на страхове відшкодування ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в сумі 20 683,41 грн. ( фактично перерахованій сумі) та в межах строку позовної давності.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, майнова шкода на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Джерелом підвищеної небезпеки згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.Шкода,завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Положеннями ст.ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За приписами п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 3042/13-Т/Зп1 від 07.11.2013, перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

Проте апеляційний суд вважає, що спеціальним законом, який застосовується до спірних правовідносин, є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 22, 29 якого встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, та відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, з врахуванням наведених приписів Закону страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоду, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений вимогами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відповідності до ст.29, п.32.7 ст.32 цього Закону в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відтак, пред'явлення позивачем (особою, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Висновки суду першої інстанції про те, що у відповідача, як страховика цивільної відповідальності, виник обов'язок здійснити відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу, є помилковими, оскільки суперечать приписам ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка прямо визначає, що шкода, яка пов'язана з пошкодженням транспортного засобу і відшкодовується страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, становить вартість витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи висновку експертного дослідження № 152/10 від 16.10.2014 при визначені вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ауді», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля складає 0,53.

Листом Верховного Суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Враховуючи те, що Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, який визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, апеляційний суд вважає, що визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, зобов'язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не Звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків. (Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №3-50-15гс).

Разом з цим, при визначенні розміру страхового відшкодування, який підлягає сплаті на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обсяг відповідальності страховика обмежується вартістю відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля.

Як встановлено матеріалами справи, розрахунок страхового відшкодування було здійснено позивачем на підставі виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Бриллиант Авто» рахунку-фактури № СБА-К-06021 від 15.09.2014, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 20 683,41 грн.

Таким чином, положеннями ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування особою, відповідальною за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП, зокрема, вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому законом порядку (матеріальний збиток), тобто оціненої шкоди, яка визначається згідно Звіту суб'єкта оціночної діяльності, а не рахунку СТО.

Враховуючи те, що до страховика за договором добровільного страхування переходить право вимоги в межах фактичних витрат, які пов'язані з відновленням транспортного засобу з урахуванням франшизи, то позивач набув право зворотної вимоги до відповідача у сумі 19 297, 64 грн., яка визначена виходячи з вартості ремонтних робіт з урахуванням зносу, за мінусом суми франшизи за договором обов'язкового страхування (510,00 грн.): а саме 19 807, 64 грн. - 510, 00 грн. = 19 297, 64 грн.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», виходячи із вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля «Ауді», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зобов'язаний відшкодувати позивачу страхове відшкодування в розмірі 19 297, 64 грн.

Оскільки відповідач фактично сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 13 256, 05 грн., то сума його заборгованості перед позивачем становить 6 041, 59 грн. (19 297, 64 грн. - 13 256, 05 грн.), вона і підлягає стягненню. З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення 885, 77 грн. страхового відшкодування суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі № 910/23342/16 підлягає частковому скасуванню з викладенням резолютивної частині рішення в новій редакції - про часткове задоволення позову у визначених апеляційним судом сумах, доводи апелянта по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, а його скарга відповідно підлягає частковому задоволенню.

В зв'язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на підставі ст. 49 ГПК України 1 201, 75 грн. судового збору за подання позову, а з позивача на користь відповідача - 193, 87 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково, рішення Господарського суду міста Києва 13.03.2017 у справі № 910/23342/16 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення 6 927, 36 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, ідентифікаційний код 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ідентифікаційний код 33908322) 6 041, 59 грн. страхового відшкодування, 1 201, 75 грн. судового збору за подання позову.

В іншій частині позову відмовити.»

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ідентифікаційний код 33908322) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, ідентифікаційний код 20602681) 193, 87 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/23342/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук