ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Справа № 910/16967/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Поляк О.І., Сибіга О.М.
за участю представників:
від позивача:Слюсар С.А. - керівник;
від відповідача:Первомайський О.О. - дов.№14 від 31.01.2017
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017р.
у справі господарського суду№910/16967/16 міста Києва
за позовомДержавного підприємства "Державна вугільна компанія"
до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"
простягнення 2 031 556,54 грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.01.2017р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017р. у справі №910/16967/16 припинено провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 1431556,54грн., в іншій частині позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 600000,00грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 06.06.2017р. зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду. Залишено без розгляду клопотання Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про зупинення виконання оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду в порядку касації, оскільки до вказаного клопотання заявником не додано доказів відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду міста Києва від 12.04.2017р.

Ухвалою від 13.06.2017р. Вищий господарський суд України відклав розгляд касаційної скарги.

У письмовому відзиві на касаційну скаргу позивач просив оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 27.06.2017 представник відповідача підтримав вимоги касаційної скарги, представник позивача - заперечував проти її задоволення.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши викладені в касаційній скарзі та поясненнях до неї доводи з цього приводу, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 07.04.2015р. між позивачем та відповідачем укладений договір поставки №44/1-20 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язується продати, а відповідач зобов'язується купити вугільну продукцію, при цьому, вантажовідправники, вантажоотримувачі, залізничні станції відвантаження та призначення (місце поставки), кількість, марки, базова якість, терміни (строки) поставки, ціна, вартість вугілля та інша необхідна для виконання цього договору інформація визначаються сторонами в договорі та додатках до даного договору.

Згідно з п. 2.1 договору сума договору (загальна орієнтовна вартість вугілля) складає 187000000,00грн., у тому числі ПДВ 31166666,67грн.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що оплата вартості вугілля, поставленого у відповідному місяці поставки, здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості поставленого позивачем та прийнятого відповідачем у відповідному місяці вугілля на поточний рахунок позивача до 15-го числа місяця, що слідує за місяцем поставки, за умови надання позивачем відповідачу до 05-го числа місяця, що слідує за місяцем поставки, оформлених належним чином рахунків, податкових накладних, реєстрів до зведених податкових накладних, розрахунків знижок/надбавок ціни та вартості вугілля, посвідчень якості на поставлене вугілля, копій залізничних накладних та за умови підписання сторонами актів приймання-передачі вугілля і актів звіряння вугілля за кількістю і якістю.

Відповідно до п.3.1 договору вугілля постачається рівномірно, добовими обсягами протягом періоду поставки, залізничним транспортом у відкритих напіввагонах на умовах DDP (залізнична станція призначення), згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" в редакції 2000р., з урахуванням особливостей, передбачених цим договором, та за реквізитами відповідача, вказаними в додатках до цього договору.

Згідно з п.3.4 договору право власності на вугілля від Позивача до Відповідача переходить після підписання між сторонами акту приймання-передачі вугілля.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що останній набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 01.04.2016р., а в разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за цим договором, датою закінчення терміну дії даного договору є дата повного і належного виконання сторонами (відповідно до умов договору) всіх прийнятих на себе за цим договором зобов'язань.

29.03.2016р. між сторонами було укладено додаток №04/16-1 до договору поставки №44/1-20 від 07.04.2015р., в якому сторони визначили строк поставки вугілля на квітень-травень 2016 року.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу вугільну продукції на загальну суму 2128821,14грн., що підтверджується актами приймання-передачі вугільної продукції від 11.12.2015р. на суму 97264,60грн. та від 25.04.2016р. на суму 2031556,54грн. Вказані акти підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень та заперечень.

Також господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони підписали акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2016р., відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 2031556,54грн. з врахуванням того, що відповідач частково оплатив поставлене позивачем вугілля, а саме в розмірі 97264,60грн. Вказаний акт підписаний сторонами без зауважень та заперечень та скріплений їх печатками.

Повідомленням-вимогою №220 від 06.07.2016р. Позивач звернувся до Відповідача щодо сплати суми заборгованості за поставлене вугілля у розмірі 2031556,54грн. шляхом її перерахування на поточний рахунок Позивача №4 в АБ "Укргазбанк", МФО 320478.

Листом №44/22-1593 від 21.07.2016р. Відповідач надав Позивачу відповідь, відповідно до якої Відповідач погодився із вимогами та гарантував оплату заборгованості.

28.07.2016р. відповідач перерахував 600000,00грн. на рахунок позивача відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський", що підтверджується платіжним дорученням №1256 від 28.07.2016р.

28.07.2016р. листом №44/-1-1634 Відповідач повідомив ПАТ "Банк "Михайлівський" про те, що платіж на суму 600000,00грн., який було здійснено відповідно до платіжного доручення №1256 від 28.07.2016р. є помилковим та просив повернути помилково перераховані кошти.

У подальшому Державне підприємство "Державна вугільна компанія" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до ПАТ "Банк "Михайлівський" та ліквідатора ПАТ "Банк "Михайлівський" про зобов'язання скасувати операцію по зарахуванню коштів в сумі 600000,00грн. на рахунок Державного підприємства "Державна вугільна компанія" та зобов'язати повернути вказані кошти Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2016р. у справі №910/16529/16 у задоволенні позову відмовлено. Місцевим судом під час розгляду справи №910/16529/16 встановлено, що відповідно до рішення правління Національного банку України від 12.07.2016р. №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Михайлівський" з 13.07.2016р. та делегування повноважень ліквідатора банку Юрію Ірклієнку.

Також вказаним рішенням встановлено, що дії банку щодо зарахування на розрахунковий рахунок Державного підприємства "Державна вугільна компанія" №1601 грошових коштів у сумі 600000,00грн., які були перераховані Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" згідно платіжного доручення №1256 від 28.07.2016р., після початку процедури ліквідації банку, є незаконними і відповідно незаконною також є бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині неповернення коштів до моменту відкриття накопичувального рахунку у Національному Банку України.

Вказане рішення у встановленому законодавством порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 29.11.2016р.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо посилань відповідача на те, що моментом виконання вказаного грошового зобов'язання є момент здійснення його банком операції з перерахування коштів на підставі платіжного доручення №1256 від 28.07.2016р., то такі посилання були відхилені судами, оскільки за змістом п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Крім того судами попередніх інстанцій встановлено, що помилковість перерахування даних коштів була визнана відповідачем, який в цей же день звернувся до ПАТ "Банк "Михайлівський" з листом №44/-1-1634 від 28.07.2016р. про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 600000,00грн., а неправомірність прийняття вказаних коштів ПАТ "Банк "Михайлівський" встановлена рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2016р. у справі №910/16529/16.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За таких підстав, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неналежне виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за договором з оплати отриманого товару в частині сплати основного боргу в розмірі 600000,00грн., тому задовольнили позовні вимоги у вказаній частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 1431556,54грн., то судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.10.2016р. відповідачем сплачено вказану суму основного боргу, що підтверджується платіжним дорученням №1633 від 20.10.2016р., тому суди дійшли висновку про припинення провадження в справі у вказаній частині на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутності предмету спору. Заявник касаційної скарги наполягає на тому, що незалежно від того, що зазначена сума позовних вимог була сплачена в процесі розгляду справи суди повинні були в цій частині відмовити у задоволенні позову, а не припиняти провадження у справі. При цьому, скаржник вважає, що судовий збір повинен був бути розподілений з урахуванням такого вирішення спору. За результатами розгляду доводів касаційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій вірно застосовані приписи п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, а заперечення скаржника не відповідають встановленим судами фактичним обставинам та змісту ст. 80 ГПК України.

В силу приписів ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи господарськими судами та під час здійснення провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017р. у справі №910/16967/16 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017р. у справі №910/16967/16 залишити без змін, а касаційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя О.І. Поляк
Суддя О.М. Сибіга