КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. Справа№ 910/19264/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Скрипки І.М.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Вацьківська І.В. - прокурор, посв. № 030809 від 12.12.2014;

від позивача: Телицька В.А. - представник, дов. № 225-КМР-816 від 14.03.2017;

від відповідача: Тищенко О.О. - представник, дов. б/н від 17.11.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017

у справі № 910/19264/16 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „ГРІТІС"

про розірвання договору та повернення ділянки

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „ГРІТІС" про розірвання договору оренди земельної ділянки, що розташована на Столичному шосе у Голосіївському районі міста Києва площею 9,002 га (кадастровий номер :90:379:0016), укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у книзі записів державної реєстрації договорів 09.06.2008 за №79-6-00624 та зобов'язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку площею 9,002 га (кадастровий номер :90:379:0016), яка розташована на Столичному шосе (Конча-Заспа) у Голосіївському районі міста Києва на умовах, визначених договором оренди від 09.06.2008.

Рішенням від 17.01.2017 Господарський суд міста Києва у задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Заступник прокурора міста Києва звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відстрочити строк сплати судового збору до ухвалення остаточного рішення у справі №910/19264/16, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 у справі №910/19264/16 та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 у справі № 910/19264/16 прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 09.03.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні 09.03.2017 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/19264/16 до 03.04.2017.

В зв'язку з перебуванням судді-учасника колегії Гончарова С.А. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.03.2017 було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 прийнято матеріали справи № 910/19264/16 з розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 у справі № 910/19264/16 до свого провадження.

На підставі ст. 20 ГПК України, ухвалою Київського апеляційного господарського суду заяву судді Київського апеляційного господарського суду Коротун О.М. про самовідвід від розгляду справи № 910/19264/16 задоволено; справу № 910/19264/16 передано для визначення складу суду відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.04.2017 визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 прийнято матеріали справи № 910/19264/16 з розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 у справі № 910/19264/16 до свого провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 16.05.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 відкладено розгляд справи № 910/19264/16 на 08.06.2017.

У судовому засіданні 08.06.2017 прокурор та представник позивача заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 у справі № 910/19264/16 залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.06.2017 підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі та просив рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 у справі № 910/19264/16 скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання рішення Київської міської ради від 01.10.2007 № 498/3332 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "ГРІТІС" відповідачеві для будівництва, експлуатації та обслуговування дошкільного та шкільного навчального закладу на Столичному шосе (Конча-Заспа) у Голосіївському районі м. Києва передано земельну ділянку, для чого між позивачем як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено договір оренди земельної ділянки площею 9,0002 га (кадастровий номер :90:379:0016) за адресою: Столичне шосе (Конча-Заспа у Голосіївському районі м. Києва та з цільовим призначенням, вказаним у рішенні Київської міської ради (далі за текстом - договір).

Право на оренду земельної ділянки виникає після державної реєстрації договору (п. 6.2 договору).

Зазначений вище договір зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що здійснено запис від 09.06.2008 № 79-6-00624 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Згідно із п. 3.1 договору він укладений на 10 років.

Відповідно до п.п. 8.4, 11.4, 11.5 договору, зокрема, передбачено обов'язок відповідача як орендаря завершити забудову земельної ділянки у строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору; використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення; своєчасно вносити орендну плату; договір може бути розірваний за взаємно згодою сторін або за рішенням суду в порядку, встановленому законом. В односторонньому порядку за ініціативою орендодавця договір може бути розірваний у разі, коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично (протягом року) не сплачує орендну плату, порушує строки забудови земельної ділянки, встановлені пунктом 8.4 договору, здійснює без згоди орендодавця передачу або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам; договір може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов'язків, визначених у пунктах 5.1 та 8.4 договору.

Відповідачем до матеріалів справи надано Позитивний висновок № 279-2010/ЦБ - ІІ черга комплексної державної експертизи щодо проекту "Дошкільний та шкільний заклад. Столичне шосе, Голосіївський район, місто Київ. ІІ черга будівництва", отриманий ТОВ "Компанія "Грітіс" 20.07.2011, Дозвіл на виконання будівельних робіт № КВ 8, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві.

26.09.2011 між відповідачем, як замовником, та ТОВ "Міжнародна компанія "Антарес" укладено договір підряду № 26/09/11, предметом якого є улаштування огородження території, улаштування фундаментів посту варти № 1, посту варти №№ 2, дитячого садочку, котельні апартаментів для викладачів, улаштування резервуарів запасу води, зовнішніх мереж каналізації, улаштування тимчасових будівель та споруд на об'єкті "Дошкільний та шкільний заклад. Столичне шосе, Голосіївський район, місто Київ. ІІ черга будівництва" за адресою 24 км Столичного шосе м. Києва, на виконання якого ТОВ "Міжнародна компанія "Антарес" укладено низку договорів субпідряду із субпідрядними організаціями (від 01.09.2011 № 15 щодо охорони будівельного майданчика, від 26.09.2011 № 26/09/11-ІІІ щодо виконання огорожі на території об'єкта будівництва, від 02.11.2011 № 34 щодо прокладання внутрішньомайданчикових мереж каналізації на об'єкті будівництва, від 06.04.2012 № ДМ-0113 щодо монтажу, налагодження, введення в експлуатацію баштового крану, від 07.06.2012 № 47/12-П на виконання електромонтажних робіт по влаштуванню тимчасового електропостачання будівельних механізмів на об'єкті, від 08.06.2012 № 27/12 щодо виконання будівельно-монтажних робіт, від 16.07.2012 № 53-12-ПВР щодо створення (передачі) науково-технічної продукції, виконання робіт та надання послуг), належним чином засвідчені копії яких надані відповідачем до матеріалів справи.

За результатами здійснення субпідрядних робіт у 2011-2012р.р. складено та підписано відповідні акти, копії яких наявні у матеріалах справи.

З моменту укладення сторонами у даній справі договору оренди земельної ділянки відповідачем у встановлені договором строки та у належному розмірі сплачувалася орендна плата за користування земельною ділянкою, що позивачем не спростовувалось.

Також позивачем надано акт обстеження земельної ділянки, складений департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, від 09.08.2016 № 16-1354-01, із відомостями про те, що земельні ділянка, що є предметом укладеного сторонами договору оренди, огороджена парканом та охороняється; на підставі дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 22.08.2011 № КВ 8 організовано будівельний майданчик, розміщено тимчасові будівельні споруди і будівельні матеріали, встановлено баштові крани та здійснюється будівництво дошкільного та шкільного навчального закладу; згідно із зведеним планом інженерних мереж генерального плану об'єкта на земельній ділянці збудовано будівлі охорони (п. 6 і п. 36 експлікації), трансформаторні підстанції 10/0,4 кВ (п. 17.1 і п. 17.2 експлікації), а також розпочато будівництво (перекриття підлоги першого поверху) дитячого садка, котельні і апартаментів для викладачів (п. 4, п. 21 і п. 5 експлікації відповідно). Крім того, в Акті зазначено про наявність на земельній ділянці ознак виконаних земляних робіт з планування території та на площі приблизно 0,22 га влаштовано котлован. На час обстеження будівельні роботи призупинено.

Відповідачем у справі не спростовується факт початку будівельних робіт на орендованій земельній ділянці у 2011р., тобто після спливу трьох років, визначених пунктом 8.4 договору, цей факт є доведеним матеріалами справи та її фактичними обставинами.

Крім того, відповідачем не надано документального підтвердження доводів про неможливість здійснення будівництва у встановлений договором строк з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 94 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Як встановлено положеннями ст. 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди земельної ділянки, зокрема, є строк дії договору, умови її використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови її повернення, відповідальність сторін тощо.

Вказані істотні умови погоджені сторонами спірного договору оренди, у тому числі досягнуто згоди щодо підстав розірвання договору.

За змістом частини 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 вказаного Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно із ст. ст. 24, 25 Закону України "Про оренду землі" обов'язками орендаря земельної ділянки є: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасне внесення орендної плати. Орендар земельної ділянки зобов'язаний також: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Із матеріалів справи вбачається, що впродовж дії укладеного сторонами договору оренди орендована земельна ділянка використовувалася відповідачем у справі за її цільовим призначенням, орендна плата сплачувала у повному обсязі та своєчасно, що не спростовано заявником та позивачем.

Однак серед визначених зазначеним вище Законом підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки відсутня така підстава, як несвоєчасне завершення будівництва на орендованій земельній ділянці.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторонами у справі визначено, що відповідно до пункту 11.4 договору він може бути розірваний за взаємно згодою сторін або за рішенням суду в порядку, встановленому законом. В односторонньому порядку за ініціативою орендодавця договір може бути розірваний у разі, коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично (протягом року) не сплачує орендну плату, порушує строки забудови земельної ділянки, встановлені пунктом 8.4 договору, здійснює без згоди орендодавця передачу або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам.

Враховуючи доведеність факту невиконання відповідачем зобов'язання з завершення будівництва на орендованій земельній ділянці до 09.06.2011, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність передбачених ст. 651 ЦК України підстав для розірвання укладеного сторонами у справі договору.

Таким чином, позовна вимога про розірвання спірного правочину заявлена позивачем у справі обґрунтовано.

Однак, незважаючи на правомірність позовних вимог, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, у зв'язку з пропуском прокурором строку позовної давності, про застосування наслідків пропуску якої було заявлено третім відповідачем у заяві про застосування строків позовної давності (а.с. 227, т. ІІ) у суді першої інстанції.

Згідно із ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зміна порядку обчислення позовної давності в силу вимог частини другої статті 260 Цивільного кодексу України не допускається (наприклад, обчислення позовної давності не з моменту прострочення виконання зобов'язання, а з дати, визначеної шляхом зворотного підрахунку певного строку від дати звернення з позовом до господарського суду).

Згідно з п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними порушене право підлягає захисту.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та господарським судом першої інстанції, що спірний договір між позивачем та відповідачем укладений 29.05.2008 та зареєстрований 09.06.2008; визначений пунктом 8.4 договору термін забудови земельної ділянки скінчився 09.06.2011, а тому 10.06.2011 є першим календарним днем трирічного строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про розірвання спірного договору оренди, отже 10.06.2014 є останнім днем трирічного строку позовної давності для звернення із вказаною вимогою до суду.

Прокурор звернувся в суд з указаним позовом 21.10.2016, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Київський апеляційний господарський суд вказує на те, що пропуск позовної давності є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Заступник прокурора міста Києва із клопотанням про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду не звертався, не зазначав обставин, які б могли бути підставами для відновлення строку позовної давності з поважних причин.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Із матеріалів справи не вбачається, а прокурором не наведено наявності жодних поважних причин для пропущення позовної давності.

Суд апеляційної інстанції, за результатами перевірки, не встановив таких обставин.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги Заступника прокурора міста Києва хоча і є обґрунтованими та доведеними, проте не підлягають задоволенню в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Твердження скаржника про те, що протягом дії договору оренди існують триваючі зобов'язання щодо користування спірною земельною ділянкою і тому у позивача існує право в будь-який момент порушити питання щодо розірвання цього договору, є необгрунтованим, оскільки у даній справі підставою для розірвання договору позивачем зазначено п.п. 8.4, 11.4 договору, а як вже зазначалось, судом апеляційної інстанції встановлено, що визначений пунктом 8.4 договору термін забудови земельної ділянки скінчився 09.06.2011, тобто 10.06.2011 вже відбулось порушення умов п. 8.4 договору, тому 10.06.2014 є останнім днем трирічного строку позовної давності для звернення із вказаною вимогою до суду.

Посилання скаржника на правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі № 17/299-10, від 20.11.2012 у справі № 3-53гс12 та від 18.11.2015 у справі № 3-1033гс15 є безпідставними, оскільки обставини справи у зазначених вище постановах є відмінними від обставин справи № 910/19264/16.

Скаржник в апеляційній скарзі не вказав на існування обставин, які б свідчили про прийняття судом першої інстанції неправильного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржника не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 у справі № 910/19264/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2017 у справі № 910/19264/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/19264/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 26.06.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

І.М. Скрипка