ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2017 р.Справа № 916/1915/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів: Бєляновського В.В., Жеков В.І.

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду)

при секретарі: Колбасовій О.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

від відповідача-1 не зявився;

від відповідача-2 не зявився;

від відповідача-3 - ОСОБА_5;

від третьої особи - не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут"

на ухвалу господарського суду Одеської області від 18.05.2017р.

по справі № 916/1915/16

за позовом Державного підприємства "Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут"

до відповідачів:

1. ОСОБА_6;

2. ОСОБА_7;

3. ОСОБА_8

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

про витребування майна з чужого володіння та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року ОСОБА_9 підприємство Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут звернулось до місцевого господарського суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування незаконно відчуженого державного майна з чужого володіння та визнання права власності на цілісний майновий комплекс дослідної станції Державного підприємства Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут, який розташований за адресою м. Одеса, вул. Розумовська, 38.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що керуючим санацією ДП Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут - ОСОБА_4 встановлено, що на балансі підприємства обліковується майно дослідної станції інституту, яке розміщено за адресою: м. Одеса, вул. Розумовська, 38, проте доступ до цього майна неможливий внаслідок знаходження цього майна в чужому володінні.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2006р. визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.02.2001р. та визнано за ОСОБА_6 право власності на нерухоме майно, а саме: комплекс нежитлових будівель та споруд дослідницької станції, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Розумовська, 38.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2007р. заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2006р. скасовано.

15.06.2007р. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як треті особи звернулись з позовом про визнання за ними права власності на зазначене нерухоме майно. ДП Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут Міністерства промислової політики України звернулось із зустрічним позовом про визнання договору купівлі продажу від 09.02.2001р. недійсним та визнання за ним права власності на це майно.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2007р. накладено арешт на комплекс нежитлових будівель і споруд та на все майно і обладнання.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2008р. у справі № 22ц-7488-10 визнано право власності держави на комплекс нежитлових будівель та споруд дослідної станції по вул. Розумовський, 38 в м. Одесі, загальною площею 1690,20 кв. м. в особі органу управління Міністерства промислової політики України.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.09.2009р. рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2008р. у справі № 22ц-7488-10 скасовано. Провадження по справі закрито.

Ухвалою Верховного Суду України ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03.09.2009р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30.09.2010р. рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2008р. у справі № 22ц-7488-10 скасовано та:

-в задоволенні позову ОСОБА_6 до Державного підприємства Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут Міністерства промислової політики України про визнання дійсним договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель та споруд дослідної станції від 09.02.2001р. відмовлено;

-в задоволенні позову третіх осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, Державного підприємства Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут Міністерства промислової політики України про визнання права власності на комплекс нежитлових будівель та споруд дослідної станції відмовлено;

-в задоволенні зустрічного позову Державного підприємства Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут Міністерства промислової політики України до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель та споруд дослідницької станції від 09.02.2001р. та визнання права власності відмовлено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2014 р. по справі № 2-326/11, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.10.2014р. у задоволенні позову Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном до ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третіх осіб ДП „Одеський спеціальний науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут, ОСОБА_6, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності відмовлено. В обгрунтування вказаного рішення встановлено, що згідно висновку № 9778/2073 судової будівельно-технічної експертизи проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 11.11.2013 р. майновий комплекс нежитлових будівель та споруд дослідної станції за адресою м. Одеса, вул. Розумовська, 38 був реконструйований в період з 2007 по 2011 рр.; реконструкція покладалася в переплануванні будівель, зведенні прибудов, зведенні навісу та встановленні обладнання для можливості проведення технічного обслуговування та ремонту автомобілів; зазначений майновий комплекс станом на 2007 р. не є ідентичним на період проведення експертизи; на цей час існує нова річ, яка була створена шляхом реконструкції, а саме - комплекс будівель і споруд станції технічного обслуговування автомобілів.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.09.2016р. (суддя Лепеха Г.А.), позов задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернути з незаконного володіння майно загальною площею 1690,1 кв.м, розташоване в м. Одеса, вул. Розумовська, 38, а саме: - одноповерхове нежитлове приміщення літ. А загальною площею - 248,1 кв. м, до якого відноситься - підвал - 1, коридор - 2, 3, кабінети - 4, 5, 6, 9, 10, майстерня - 7, підсобне приміщення - 8; - двоповерхове нежитлове приміщення літ. Б загальною площею - 797,6 кв.м, до якого відносяться - майстерні - 1, 5, 7, 9, 10, 11, 12, 16,17, 18, 19, 20, підсобне приміщення; - 2, гараж - 3, кабінети - 4, 22, склад - 6, коридор - 8, сходові майданчики - 13, 15, туалет -14, склад-21; - двоповерхове нежитлове приміщення літ. В загальною площею - 352,7 кв. м, до якого відносяться - коридори - 1, 10, 16, битовки - 2, 3, 4, 5, склади - 6, 7, 8, 9, 11, майстерні - 12, 14, туалет - 13, душ - 15, кабінет -17; - одноповерхове нежитлове приміщення літ. Г загальною площею - 291,7 кв. м, до якого відносяться - майстерні - 1, 8, 9, 10, бокси - 2,3, битовки - 4, санвузол - 5, умивальник - 6, туалет - 7, ТП -11 у володіння позивача, стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь позивача по 1253,27 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 (колегія суддів: Туренко В.Б. головуючий, ОСОБА_10, ОСОБА_11В.) апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено, рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2016р. скасовано, в позові відмовлено, стягнуто з Державного підприємства Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут на користь ОСОБА_8 судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 4272,40 грн., доручено господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2017р. касаційну скаргу Державного підприємства "Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут" в особі керуючого санацією ОСОБА_4 задоволено частково, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 та рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2016р. у справі №916/1915/16 скасовано, справу №916/1915/16 передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

В обґрунтування постанови Вищим господарським судом України зазначено, що вирішуючи даний спір по суті, суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи відсутній сам договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.02.2001р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 підприємством "Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут", та не дослідили наявність доказів перебування на балансі Державного підприємства "Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут" спірного нерухомого майна загальною площею 1690,1 кв.м, яке розташоване в м. Одеса, вул. Розумовська, 38. Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.04.2017р. (суддя Найфлейш В.Д.) справу №916/1915/16 прийнято до провадження з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, господарським судом Одеської області ухвалою витребувано та отримано наступні документи:

-лист Фонду Державного майна України, яким зазначено, що за даними, які надані до Фонду Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, в Реєстрі обліковується нерухоме державне майно, зокрема „дослідна станція загальною площею 1690,1 кв.м. за місцезнаходженням: м. Одеса, вул. Розумовська, 38, яке перебуває на балансі Державного підприємства „Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут ();

- копії інвентарних карток підприємства;

- копію договору купівлі-продажу від 09.02.2001 р.;

- лист Мінекономрозвитку України щодо перебування на балансі Державного підприємства „Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут державного майна, зокрема „дослідна станція загальною площею 1690,1 кв.м. за місцезнаходженням: м. Одеса, вул. Розумовська, 38.

27.04.2017р. до господарського суду від ОСОБА_8 надійшла заява про застосування строку позовної давності мотивована тим, що розпочавшись 01.01.2004р. перебіг позовної давності щодо вимог про повернення державного майна з незаконного володіння закінчився 31.12.2006р., а позивач звернувся до суду з позовом тільки у липні 2016р.

17.05.2017р. до господарського суду від ОСОБА_8 надійшли пояснення по справі, відповідно до яких просив суд припинити провадження по справі у звязку з тим, що даний спір не підвідомчий господарському суду.

18.05.2017р. до суду від позивача надійшло клопотання про визнання відповідача третьої особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, відповідно до якого просив суд змінити процесуальний статус відповідача ОСОБА_6 на третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача.

18.05.2017р. до господарського суду від позивача надійшли пояснення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, відповідно до яких просив суд відмовити у задоволені даної заяви.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.05.2017р. (суддя Найфлейш В.Д.) провадження у справі №916/1915/16 припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

В мотивах оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись на приписи ст.ст.1,12,16 п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України, ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та зазначив, що відносно позивача порушено провадження у справі про банкрутство, спори про визнання права власності та витребування майна розглядаються та вирішуються господарським судом у межах справи про банкрутство, а не в окремому позовному провадженні.

Проте, в будь-якому випадку це стосується випадків предявлення таких позовів до відповідача, щодо якого порушено справу про банкрутство. В даному випадку позов подано позивачем ОСОБА_9 підприємством "Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут", щодо якого порушено справу про банкрутство, до відповідачів, які є фізичними особами, у звязку з чим розгляд господарським судом такого позову не передбачено спеціальним законодавством про банкрутство.

Також суд дійшов висновку про залишення без розгляду клопотання ДП „СНДіПКІ про виключення відповідача ОСОБА_6 з кола відповідачів та залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та заяву ОСОБА_8 про застосування строку позовної давності у звязку з тим, що вказана справа по суті не розглядалась у звязку з припиненням провадження у справі.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, ДП „СНДіПКІ просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 18.05.2017р. по справі №916/1915/16 та передати справу на розгляд до господарського суду Одеської області.

Скаржник вважає, що дана ухвала є незаконною і необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт, посилаючись на ст.ст. 1, 2, 16 ГПК України, ч.1,4 ст. 133, ч.2 ст.5, ч.7 ст.66 ч.1 ст.2 ст.3 ГК України, ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та вважає, що судом першої інстанції в порушення п.1 ч.1 ст.80 ГПК України припинено провадження у справі, оскільки даний спір підлягає вирішенню саме в господарському суді.

Скаржник зазначає, що звернення позивача до господарського суду є законним, оскільки здійснено відповідно до норм та приписів законодавчих актів України: при цьому, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розглядалися не як субєкти господарювання, а як фізичні особи.

Дана справа розглядалася у господарському суді Одеської області (суддя Лепеха Г.А.), Одеському апеляційному господарському суді (судді: Туренко В.Б., Таран С.В., Поліщук Л.В.), в ході розгляду якої відповідачами зазначалися порушення правил підвідомчості спору, проте, судді всіх інстанцій приходили до висновку, що даний спір підвідомчий господарському суду.

Також скаржник зазначив, що в провадженні господарського суду Одеської області знаходиться справа №5017/2833/2012 про банкрутство, відповідно усі майнові спори мають розглядатись виключно цим господарським судом Одеської області.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Згідно із ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до п.1. ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 2 ГПК України визначено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами: підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Згідно з статтею 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач.

Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Як вбачається з матеріалів справи, позов подано до фізичних осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, а не до фізичних осіб-підприємців.

Згідно ст. 26 Цивільного процесуального кодексу України, у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. У справах наказного та окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявники, інші заінтересовані особи, їхні представники. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. У справах про оскарження рішення третейського суду та про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду особами, які беруть участь у справі, є учасники третейського розгляду, особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, треті особи, а також представники цих осіб.

Згідно ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 2 Цивільного кодексу України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи); учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_12 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, господарський суд дійшов вірного висновку, що субєктний склад сторін по справі не відповідає вимогам ст. 1 ГПК України, оскільки відповідачами є фізичні особи, наслідком чого є неможливість вирішення даного спору в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Господарським судом встановлено і це підтверджено під час апеляційного перегляду, що стосовно Державного підприємства "Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут" по справі №5017/2833/2012 порушено провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.09.2013р. по справі №5017/2833/2012 відкрито процедуру санації Державного підприємства "Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут", керуючим санацією Державного підприємства "Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут" призначено керівника підприємства ОСОБА_4

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.03.2016р. по справі №5017/2833/2012 затверджено план санації Державного підприємства "Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут".

Відповідно до п. 4 ст. 10 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною девятою статті 16 ГПК (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону № 2343-XII, відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону № 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону № 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Викладена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 13.04.2016р. у справі № 908/4804/14. Відповідно до положень ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1.2 ч.1 ст. 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, враховуючи субєктний склад та встановлений порядок законодавчого регулювання правовідносин, даний спір не підвідомчий господарському суду.

У звязку з чим є правомірним висновок суду першої інстанції, з яким погоджується апеляційна інстанція, про необхідність припинення провадження у даній справі, оскільки спір між сторонами не підлягає розгляду господарським судом.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, які фактично зводяться до переоцінки доказів, а також ґрунтуються на довільному тлумаченні чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, ухвала господарського суду відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства "Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут" підлягає залишенню без задоволення, а ухвала господарського суду Одеської області від 18.05.2017 року у даній справі без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-106 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Одеський Спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Одеської області від 18.05.2017р. у справі №916/1915/16 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя В.І. Жеков