КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2017 р. Справа№ 910/11969/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача 1: Тарасенков В.В. - за довіреністю №19/3-02/205;

від відповідача 2: Кравчук А.С. - за довіреністю б/н від 27.12.2016;

від третьої особи 1: Церанюк І.С. за довіреністю №47 від 18.05.2017;

від третьої особи 2: Голік О.А. за довіреністю №27-6902/17;

від третьої особи 3: Колосюк С.Л. за довіреністю №18-0009/46940 від 02.06.2016;

від третьої особи 4: Василюк І.С. за довіреністю б/н від 20.04.2016;

від третьої особи - компанії Clifford Alliance LP - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_8 та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017

у справі № 910/11969/16 (головуючий суддя Босий В.П.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Публічного акціонерного товариства "Златобанк", 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 3. Національного банку України

про визнання недійсним договору

за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - компанії Clifford Alliance LP

до 1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Публічного акціонерного товариства "Златобанк", 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 3. Національного банку України

про визнання недійсним договору

за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Публічного акціонерного товариства "Златобанк", 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 3. Національного банку України, 4. ОСОБА_8про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/11969/16 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" відмовлено. В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору компанії Clifford Alliance LP відмовлено. Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" задоволено повністю. Визнано недійсним укладений 04.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" іпотечний договір №876/31/1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. за реєстровим номером 2041. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" правовстановлюючі документи на предмет іпотеки за іпотечним договором №876/31/1-3 від 04.11.2014, а саме: нерухоме майно: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", яке знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" судовий збір у розмірі 2 756 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу від 23.02.2017, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", в іншій частині рішення залишити без змін.

Скарга мотивована тим, що рішення є необґрунтованим, прийнято за неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм та процесуального права, оскільки повідомлення про нікчемність правочину від 20.05.2015 за вих. №102 оскаржується в судовому порядку, отже твердження суду щодо існування іпотеки АТ "Златобанк" є передчасним і не відповідає дійсності; на момент укладення спірного договору не було зареєстрованих обтяжень АТ "Златобанк", в момент укладення спірного договору іпотеки ПАТ "Ощадбанк" отримало в іпотеку об'єкт вільний, від будь-яких обмежень речових прав на нерухоме майно; твердження про нікчемність правочинів недостатньо для визнання їх такими; заява третьої особи ТОВ "ТЛК "Арктика" про вступ у справу третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору підлягала поверненню без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі №910/11969/16 (колегія суддів у складі: Зеленін В.О. - головуючий суддя, судді Зубець Л.П., Ткаченко Б.О.) апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 повернуто на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовів ТОВ "Біопродукт", Компанії Clifford Alliance LP та ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі №910/11969/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 повернуто на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2017 залишено без змін ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі №910/11969/16, якою повернуто апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України".

Крім цього, постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2017 скасовано ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі №910/11969/16, якою повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_8, а справу передано до Київського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) від 18.05.2017 справу № 910/11969/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді-доповідача): Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_8 та порушено апеляційне провадження у справі № 910/11969/16. Розгляд справи призначено на 12.06.2017.

29.03.2017 Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" подало через Господарський суд міста Києва апеляційну скаргу від 28.03.2017, у якій вказало на доплату судового збору, просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовів ТОВ "Біопродукт", Компанії Clifford Alliance LP та ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика".

Скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки суд дійшов помилкового висновку про дійсність іпотечного договору від 31.05.2012, укладеного між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика"; укладення спірного договору відбулось за попереньою згодою із ПАТ "Златобанк"; позовна заява ТОВ "Біпродукт" була подана та прийнята господарським судом з грубим порушенням норм ГПК України; суддя Босий В.П. повинен був заявити самовідвід від справи; заява третьої особи ТОВ "ТЛК "Арктика" про вступ у справу третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору підлягала поверненню без розгляду.

31.03.2017 ОСОБА_8 подала через Господарський суд міста Києва апеляційну скаргу від 31.03.2017, у якій вказала на доплату судового збору, просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", в іншій частині рішення залишити без змін.

Скарга мотивована тим, що рішення є необґрунтованим, прийнято за неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм та процесуального права, оскільки повідомлення про нікчемність правочину від 20.05.2015 за вих. №102 оскаржується в судовому порядку, отже твердження суду щодо існування іпотеки АТ "Златобанк" є передчасним і не відповідає дійсності; на момент укладення спірного договору не було зареєстрованих обтяжень АТ "Златобанк", в момент укладення спірного договору іпотеки ПАТ "Ощадбанк" отримало в іпотеку об'єкт вільний, від будь-яких обмежень речових прав на нерухоме майно; твердження про нікчемність правочинів недостатньо для визнання їх такими; заява третьої особи ТОВ "ТЛК "Арктика" про вступ у справу третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору підлягала поверненню без розгляду.

Листом від 04.04.2017 Господарський суд міста Києва направив зазначені апеляційні скарги до Київського апеляційного господарського суду.

Листом від 05.04.2017 апеляційні скарги повернуті до Господарського суду міста Києва у зв'язку із тим, що матеріали справи 29.03.2017 були направлені до Вищого господарського суду України.

Листом від 06.06.2017 Господарський суд міста Києва направив апеляційні скаргу до Київського апеляційного господарського суду (вх.№09-081/4757/17 від 09.06.2017 та вх.№09-081/4759/17 від 09.06.2017).

Відповідно до Протоколів передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду апеляційна скарга ПАТ "Державний ощадний банк України" від 28.03.2017 та апеляційна скарга ОСОБА_8 від 31.03.2017 передані на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Зеленіна В.О., суддів - Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду апеляційні скарги ПАТ "Державний ощадний банк України" від 28.03.2017 та ОСОБА_8 від 31.03.2017. Розгляд апеляційних скарг призначено на 19.06.2017.

12.06.2017 від представника третьої особи 4 надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

12.06.2017 від представника відповідача 1 надійшло клопотання про здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке задоволено судом.

12.06.2017 від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення, у яких вона заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 об'єднано у одне провадження розгляд апеляційних скарг ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_8 на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі № 910/11969/16, розгляд апеляційних скарг відкладено на 19.06.2017.

19.06.2017 від третьої особи 1 надійшла заява (клопотання) про вжиття заходів забезпечення позову, у яких вона просить накласти арешт на нерухоме майно - рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія" та земельні ділянки площею 2,500 га , а також заборонити ПАТ "Державний ощадний банк України" або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо звернення стягнення, відчуження, розпорядження, зазначеними майном і земельними ділянками, та правовстановлюючими документами на них.

19.06.2017 від відповідача 1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду по суті спору у справах №910/6085/17, №911/2666/15 та №826/11066/15, у яких оскаржуються дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ "Златобанк", про визнання недійсним договору про розірвання договору іпотеки та про визнання протиправними рішення про нікчемність договору про розірвання договору іпотеки.

Позивач та третя особа компанія Clifford Alliance LP явку представників у судове засідання не забезпечили, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників позивача і третьої особи - компанії Clifford Alliance LP.

У судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив проти задоволення клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, підтримав клопотання про зупинення провадження у справі, також підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник відповідача 2 підтримав клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, заперечив проти задоволення клопотання про зупинення провадження, також заперечив проти задоволення апеляційних скарг. Представник третьої особи 1 підтримав клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, заперечив проти задоволення клопотання про зупинення провадження, також заперечив проти задоволення апеляційних скарг. Представник третьої особи 2 підтримав клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, заперечив проти задоволення клопотання про зупинення провадження, також заперечив проти задоволення апеляційних скарг. Представник третьої особи 3 підтримав клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, заперечив проти задоволення клопотання про зупинення провадження, також заперечив проти задоволення апеляційних скарг. Представник третьої особи 4 заперечив проти клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, підтримав клопотання про зупинення провадження, також підтримав апеляційні скарги.

Клопотання третьої особи 1 про вжиття заходів до забезпечення позову відхиляється колегією суддів, оскільки безпосередньо не стосується предмету спору і невжиття таких заходів не може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у справі відхиляється колегією суддів, оскільки під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, проти при розгляді даної справи судом не встановлено таких обставин.

Заслухавши пояснення представників відповідачів та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

ТОВ "ТЛК "Арктика" є власником: рибного ярмарку та комплексу по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, АДРЕСА_1, та складається з: адміністративного корпусу "А" площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б" площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В" площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г" площею 37,5 кв.м. та механічної майстерні "Д" площею 128,7 кв.м.; земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельної ділянки площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

31.05.2012 між ПАТ "Златобанк" (іпотекодержатель) та ТОВ "ТЛК "Арктика" було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №2614 (надалі - "Договір іпотеки від 31.05.2012"), за умовами якого з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають із кредитного договору від 30.05.2012 №123/12-KLMV, кредитного договору від 21.05.2012 №110/12-KL та кредитного договору від 29.10.2010 №153/10-KL, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

29.10.2014 між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика" було укладено договір про розірвання договору іпотеки, посвідченого 31.05.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим №2614, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №3287 (надалі - "Договір про розірвання") відповідно до умов якого сторони домовилися припинити дії Договору іпотеки від 31.05.2012.

04.11.2014 між Ощадбанком (іпотекодержатель) та ТОВ "ТЛК "Арктика" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір №876/31/1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №2041, (надалі - "Іпотечний договір від 04.11.2014") відповідно до умов якого ТОВ "ТЛК "Арктика" в забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань згідно кредитного договору №876/31/1 від 04.11.2014 було передано в іпотеку Ощадбанку нерухоме майно, а саме: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада; земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада.

13.05.2015 наказом №279 уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Златобанк" В.І. Славінським на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було віднесено до нікчемних правочинів, зокрема, Договір про розірвання.

Листом від 20.05.2015 №102 уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славінським В.І. було повідомлено ТОВ "ТЛК "Артика" про нікчемність Договору про розірвання в порядку ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на момент укладення Іпотечного договору від 04.11.2014 спірне майно було обтяжено іпотекою ПАТ "Златобанк" згідно Договору іпотеки від 31.05.2012.

У зв'язку із викладеним позивач та треті особи з самостійними вимогами на предмет спору просили визнати Іпотечний договір від 04.11.2014 недійсним, як такий, що вчинено з порушенням приписів ст. 575 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України "Про іпотеку".

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджується порушення прав ТОВ "Біпродукт" та компанії Clifford Alliance LP, що виключає можливість задоволення позовів вказаних осіб, а щодо позовних вимог ТОВ "ТЛК "Арктика" дійшов висновку про їх обґрунтованість та доведеність.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Підстави та наслідки недійсності правочинів передбачені, зокрема, ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України. Так, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є також правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, яка, зокрема, передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як на підставу недійсності Іпотечного договору від 04.11.2014 учасниками судового процесу (ТОВ "Біпродукт", компанією Clifford Alliance LP, ТОВ "ТЛК "Арктика", ПАТ "Златобанк") вказувалося на те, що передання належного ТОВ "ТЛК "Арктика" майна за таким договором в іпотеку Ощадбанку було здійснено за наявності обтяження останнього іпотекою Златобанку, яке виникло згідно договору іпотеки від 31.05.2012, та без згоди останнього.

У відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту реєстрації.

Частиною 2 ст. 586 Цивільного кодексу України встановлено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Положеннями ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

За змістом викладених приписів законодавства іпотека, як вид обтяження, виникає з моменту її реєстрації, що в свою чергу зумовлює виникнення певних обмежень у реалізації іпотекодавцем прав власності на предмет іпотеки, зокрема, у вигляді обов'язковості погодження з іпотекодержателем відчуження такого майна чи передачі його в наступну іпотеку.

При цьому, порушення таких обмежень має своїм наслідком недійсність відповідних правочинів відчуження чи подальшої іпотеки предмету іпотеки.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи з вчиненням між ТОВ "ТЛК "Арктика" та ПАТ "Златобанк" Договору іпотеки від 31.05.2012 до відповідних державних реєстрів було внесено запис про обтяження спірного майна іпотекою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що з моменту внесення до державних реєстрів записів про обтяження спірного майна іпотекою згідно Договору іпотеки від 31.05.2012 набула чинності відповідна заборона на відчуження чи передання в подальшу іпотеку такого майна за відсутності згоди ПАТ "Златобанк", а відтак, укладення Іпотечного договору від 04.11.2014 в силу приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку" могло мати не інакше як за згодою ПАТ "Златобанк", є правомірним.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріали справи не містять доказів отримання на момент вчинення Іпотечного договору від 04.11.2014 згоди ПАТ "Златобанк" на передачу ТОВ "ТЛК "Арктика" спірного майна в іпотеку Ощадбанку, а в поясненнях представників як ТОВ "ТЛК "Арктика", так і ПАТ "Златобанк" вказується на те, що така згода не надавалася. Крім того, представник Фонду гарантування наполягав на тому, що відповідної згоди не існувало.

Посилання Ощадбанку на доданий ним до апеляційної скарги лист ПАТ "Златобанк" №2083 від 16.06.2014, відповідно до змісту якого ПАТ "Златобанк" в особі Голови Правління ОСОБА_13 було надано згоду ТОВ "ТЛК "Арктика" на передачу АТ "Ощадбанк" в наступну іпотеку спірного нерухомого майна, як на доказ спростування наведеного висновку колегіє суддів відхиляється з огляду на наступне.

Згідно із ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За змістом п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (частина друга статті 101 ГПК).

Із матеріалів справи вбачається, що доданий апелянтом (Ощадбанком) до апеляційної скарги доказ (вказаний лист ПАТ "Златобанк") не подавався на розгляд в суді першої інстанції і відповідно не досліджувався останнім.

При цьому, із пояснень учасників судового процесу вбачається, що жодному з них (в т.ч. як ТОВ "ТЛК "Арктика", так і ПАТ "Златобанк", разом з Фондом гарантування) про існування вказаного листа відомо не було. Більш того, вказується на існування ймовірності його підроблення.

Тобто, оформлена листом №2083 від 16.06.2014 згода ПАТ "Златобанку" на передачу ТОВ "ТЛК "Арктика" спірного майна в наступну іпотеку Ощадбанку могла стати предметом дослідження судом першої інстанції не інакше як за наслідками подання такого доказу Ощадбанком.

В той же час, доказів того, що Ощадбанком вказувалося на існування відповідного листа в суді першої інстанції матеріали справи не містять, а будь-яких обґрунтувань щодо неможливості його пред'явлення в суді першої інстанції апелянтом не надано.

Тобто, Ощадбанк не скористався закріпленим в положеннях ст.ст. 43, 22, 33 Господарського процесуального кодексу України правом на надання відповідного листа в суді першої інстанції.

Отже, доводи апелянта (Ощадбанку) з посиланням на лист ПАТ "Златобанк" №2083 від 16.06.2014 щодо існування згоди останнього на передачу спірного майна в іпотеку Ощадбанку не приймаються до розгляду апеляційним судом, у зв'язку з їх неподанням під час розгляду справи в суді першої інстанції та відсутності обґрунтування неможливості їх подання.

При цьому, з метою повного та всебічного розгляду спору у даній справі колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що зміст листа ПАТ "Златобанк" №2083 від 16.06.2014 у випадку підтвердження його дійсного існування може вказувати виключно на надання згоди ТОВ "ТЛК "Арктика" передати спірне майно в наступну іпотеку Ощадбанку, тобто, за умови пріоритету іпотеки ПАТ "Златобанк" над іпотекою Ощадбанку.

В той же час, із матеріалів справи вбачається, що наслідком укладення оскаржуваного Іпотечного договору від 04.11.2014 стало встановлення обтяження спірного майна ТОВ "ТЛК "Арктика" іпотекою Ощадбанку на рівних правах з ПАТ "Златобанк", а не на правах наступного іпотекодержателя.

Тобто, якщо і припустити існування можливості прийняття наданого Ощадбанком листа ПАТ "Златобанк" №2083 від 16.06.2014 до розгляду апеляційним судом як належного доказу, то в будь-якому випадку останній не може породжувати правових наслідків у вигляді підтвердження існування згоди ПАТ "Златобанк" на укладення оскаржуваного договору, адже в останньому велась мова виключно про наступну іпотеку, яка забезпечує збереження прав попереднього іпотекодержателя на першочергове задоволення своїх вимог, що було знівельовано вчиненням оскаржуваного правочину.

З огляду на викладене колегія суддів знаходиться правомірним висновок суду першої інстанції про те, що передача спірного майна в іпотеку Ощадбанку згідно Іпотечного договору від 04.11.2014 була здійснення за наявності відповідної заборони та відсутності згоди ПАТ "Златобанк", що свідчить про порушення приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку" при укладені вказаного правочину.

Також, колегія знаходить обґрунтованим відхилення судом першої інстанції посилання Ощадбанку на те, що на момент укладення Іпотечного договору від 04.11.2014 запис про обтяження спірного майна іпотекою ПАТ "Златобанк" було припинено на підставі Договору про розірвання як на відсутність будь-яких заборон на передачу ТОВ "ТЛК "Арктика" спірного майна в іпотеку Ощадбанку судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що дійсно 29.10.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. на підставі Договору про розірвання було внесено до державного реєстру запис про припинення обтяження іпотекою ПАТ "Златобанк" спірного майна.

В той же час, постановою Правління НБУ №105 від 13.02.2015 ПАТ "Златобанк" було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 13.02.2015 №30 розпочато з 14.02.2015 процедуру виведення ПАТ "Златобанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

В подальшому, постановою Правління НБУ №310 від 12.05.2015 було відкликано банківську ліцензію ПАТ "Златобанк", а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 13.05.2015 №99 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Златобанк", призначено Славінського В.І. уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Златобанк".

За змістом ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; звітує за результатами здійснення тимчасової адміністрації банку перед виконавчою дирекцією Фонду.

У відповідності до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. Уповноважена особа Фонду: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

На підставі викладених приписів законодавства уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славінським В.І. було видано наказ №279 від 13.05.2015 про встановлення в силу приписів ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нікчемності Договору про розірвання, про що було повідомлено ТОВ "ТЛК "Арктика" листом від 20.05.2015 №102, що підтверджується наявними в матеріалах справи наказом №279 від 13.05.2015 та листом від 20.05.2015 №102.

Доказів визнання в судовому порядку відповідних дій уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славінського В.І. незаконними чи скасування наказу №279 від 13.05.2015 матеріали справи не містять, що в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України свідчить про чинність зазначеного наказу, а відтак і існування факту нікчемності Договору про розірвання.

Таким чином, встановлення в силу приписів ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нікчемності Договору про розірвання свідчить про не породження таким правочином жодних правових наслідків з моменту його вчинення, тобто, останній не може свідчити про припинення правовідносин іпотеки між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ТЛК "Арктика", що виникли за договором іпотеки від 31.05.2012.

При цьому, застосування судом першої інстанції за аналогією приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в частині визначення наслідків скасування незаконного судового рішення про скасування обтяження іпотекою нерухомого майна, на підставі якого з Єдиного реєстру заборон виключено запис про обтяження, які полягають в необхідності відновлення дії іпотеки з моменту вчинення первинного запису в Єдиному реєстрі заборон, який виключено на підставі незаконного рішення суду, щодо висновку про дійсність іпотеки ПАТ "Златобанк", яка виникла на підставі Договору іпотеки від 31.05.2012, з моменту внесення про неї первинного запису в державний реєстр, в силу встановленої приписами статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину є правомірним.

Тобто, встановлення в силу закону нікчемності Договору про розірвання, який став підставою для припинення запису про обтяження спірного майна іпотекою ПАТ "Златобанк", не спростовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна такою іпотекою на час передання його в іншу іпотеку (Ощадбанку), адже таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації у відповідному реєстрі.

Аналогічні правові висновки щодо встановлення дії обтяження у часі у випадку скасування правової підстави, на якій відповідний запис в державному реєстрі було припинено (скасовано), викладено в постановах Верховного Суду України від 18.05.2015 №6-53цс15, від 02.09.2015 №6-639цс15, від 16.09.2015 №6-1193цс15, від 26.10.2016 у справі №761/39393/14-ц, що в силу приписів ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими до застосування всіма судами України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що при укладенні Договору іпотеки від 04.11.2014 було порушено положення приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку", адже передання ТОВ "ТЛК "Арктика" спірного майна в іпотеку Ощадбанку мало місце за існування обтяження такого майна іпотекою ПАТ "Златобанк" та за відсутності згоди останнього на вчинення таких дій, що свідчить про наявність правових підстав для визнання у відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України "Про іпотеку" такого договору недійсним, є обґрунтованим та правомірним.

Аналогічні правові висновки щодо наслідків порушення приписів ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку" при відчуженні (передачі в іпотеку) майна за відсутності згоди чинного іпотекодержателя викладені в постанові Вищого господарського суду України від 06.08.2015 у справі №910/23040/13, від 23.03.2016 у справі №922/3843/15.

Відповідно до положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У Рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з'ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально-правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 41 Конституції України унормовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Держава різними правовими засобами забезпечує захист прав і свобод людини і громадянина в особі органів законодавчої, виконавчої і судової влади та інших державних органів, які здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Положення частини другої статті 8 Конституції України визначають, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Це конституційне право не може бути скасованим (ч. 2 ст. 22 Конституції України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За системним аналізом ст.ст. 546, 572, 575, 576 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 7, 18, 33 Закону України "Про іпотеку" вбачається, що суть іпотеки полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавцем) забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Тобто, право іпотеки - це право на чуже нерухоме майно, внаслідок установлення якого власник може бути примусово позбавлений права на своє заставлене майно.

Тоді як відчуження майна в цивільному прав є будь-які дії особи, внаслідок вчинення яких така особа у порядку, передбаченому законом, втрачає право власності на майно, що їй належить, а в контексті ст. 509 Цивільного кодексу України під відчуженням необхідно розуміти і взяття на себе зобов'язання, наслідком якого буде втрата такого майна.

З огляду на викладене вбачається, що в розумінні положень чинного законодавства України передача нерухомого майна у заставу (іпотека) є відчуженням.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі №3-179гс14.

З огляду на викладене вбачається, що існування незаконного правочину іпотеки спірного майна, що в майбутньому може зумовити його втрату у випадку звернення на підставі такого договору стягнення, безумовно свідчить про існування порушених прав і інтересів ТОВ "ТЛК "Арктика", в т.ч. закріплених в ст. 1 Проколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо права кожного на мирне володіння та розпорядження своїм майном, які підлягають судовому захисту в обраний згідно приписів чинного законодавства України таким товариством спосіб - шляхом визнання Іпотечного договору від 04.11.2014 недійсним за заявою такої особи в межах даної справи.

При цьому, наявна в матеріалах справи копія протоколу №95 загальних зборів учасників ТОВ "ТЛК "Арктика" від 26.09.2014, яким було оформлено рішення про передачу в заставу (іпотеку) Ощадбанку спірного майна, не може свідчити про схвалення вчинення відповідних дій у визначеному законом порядку, адже прийняття такого рішення ще до вчинення нікчемного Договору про розірвання, укладення якого за встановлених судом обставин не зумовило припинення дії обтяження спірного майна іпотекою ПАТ "Златобанк", в будь-якому випадку за відсутності відповідної згоди ПАТ "Златобанк" є незаконним.

З врахуванням зазначених положень чинного законодавства України, наведених правових позицій Верховного Суду України і практики вирішення аналогічних спорів Вищим господарським судом України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимога ТОВ "ТЛК "Аркатика" щодо визнання Іпотечного договору від 04.11.2014 недійсним ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Встановлена недійсність Іпотечного договору від 04.11.2014 в силу приписів зазначеної норми чинного законодавства України свідчить про відсутність правових підстав володіння Ощадбанком правовстановлюючими документами на предмет іпотеки за таким договором, а тому вимоги ТОВ "ТЛК "Арктика" щодо зобов'язання банку повернути такі документи є обґрунтованими, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції.

В частині вирішення спору у даній справі за позовами ТОВ "Біпродукт" та компанії Clifford Alliance LP, заявлених останніми з підстав порушення їх корпоративних прав учасників ТОВ "ТЛК "Арткика" з вчиненням Іпотечного договору від 04.11.2014, колегія суддів знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо не підтвердження матеріалами справи існування у вказаних осіб на момент вчинення оскаржуваного правочину корпоративних прав ТОВ "ТЛК "Арткика", а відтак і існування правових підстав для задоволення їх позовів.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог ТОВ "ТЛК "Арктика" та відмови в задоволенні позовів ТОВ "Біпродукт" та компанії Clifford Alliance LP.

Доводи, які викладені скаржниками у апеляційних скаргах, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Щодо посилань в апеляційних скаргах, як на підставу скасування оскаржуваного рішення, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті до розгляду позовної заяви позивача та заяв третіх осіб про вступ у справу із самостійними вимогами на предмет спору, то колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 104 ГПК України підставою для скасування судового рішення місцевого господарського суду є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм процесуального права.

Проте судовий акт підлягає скасуванню лише за умови, якщо таке порушення призвело до прийняття неправильного судового рішення, а суд першої інстанції діяв в межах встановлених норм матеріального права.

Скасування судового рішення має бути наслідком істотного порушення процесуальних прав сторін спору або інших учасників судового процесу, що потягло за собою неможливість встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи. Однак, прийняття до розгляду вказаної позовної заяви та заяв третіх осіб про вступ у справу із самостійними вимогами, відповідає положенням статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі №910/11969/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_8 та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2017 у справі № 910/11969/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/11969/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Л.П. Зубець