ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 916/4204/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Грека Б.М., Могил С.К.
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2017
у справі№ 916/4204/15 Господарського суду Одеської області
за позовомпублічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Комбинат"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -
регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області
провитребування майна та стягнення 243 284,43 грн

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

третя особа: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "Комбинат", в якому просило: витребувати у відповідача нежитлові приміщення розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Комітетська, 4/6 загальною площею 499,2 кв.м., а саме на першому поверсі 260,5 кв.м., в підвалі - 238,7 кв.м., що орендувались по Договору оренди б/н від 04.01.1993 та передати позивачу; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 243 284,43 грн, з яких: борг по договору оренди від 04.01.1993 - 108 969,70 грн, борг по договору на відшкодування експлуатаційних витрат від 31.12.1999 у сумі 9 000 грн, 3% річних 511,68 грн, пеня в сумі 124 803,05 грн та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.11.2015 залучено до участі у справі № 916/4204/15 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.01.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 у справі № 916/4204/15 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, ПАТ "Одеська ТЕЦ" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 та рішення місцевого господарського суду від 10.01.2017 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх судових інстанцій, 04.01.1993 між виробничим енергетичним об'єднанням "Одеська теплоелектроцентраль" (правонаступник ПАТ "Одеська ТЕЦ") та АТЗТ "Комбинат" (правонаступник ТОВ "Комбинат") було укладено договір оренди нежитлового приміщення, а також додаткові угоди до нього від 31.01.2005, від 11.03.2008, 25.04.2012 згідно умов яких орендодавець надає орендарю нежитлове приміщення в домі №4/6 на вулиці Загубанського в відомчому домі ПАТ "Одеська ТЕЦ" загальною площею 499,2 кв. м., а саме: на першому поверсі - 260,5 кв.м., підвал - 238,7 кв.м. для використання в виробничих цілях (згідно зі статутом орендаря) в технічному стані, придатному для експлуатації строком з 01.01.1993 до 01.01.2018 з орендною платою 12 698,11 грн.

Згідно додаткової угоди №3 від 23.12.1998 до договору оренди сторони виклали п. 2.2. в наступній редакції: "за власний рахунок та власними силами проводити капітальний ремонт приміщення, а також усуває наслідки аварій та пошкоджень, які відбулись не з вини орендатора. При проведенні капітальних ремонтів за рахунок орендатора відшкодовує понесені ним витрати".

Позивач, на виконання умов договору, надав рахунки на оплату: №128 від 31.03.2015; №191 від 30.04.2015; №239 від 31.05.2015; №259 від 30.06.2015; №319 від 31.07.2015; №374 від 31.08.2015 на загальну суму 9 000 грн.

31.12.2009 між сторонами у справі було укладено договір №ВЕВ-04-01/10-193 та додаткова угода № 2 від 14.03.2013 до нього, відповідно до умов яких, позивач надає відповідачу послуги із забезпечення експлуатації орендованих приміщень і прилеглих територій, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Загубанського (Комітетська) 4/6, а відповідач відшкодовує експлуатаційні витрати позивача щомісячно шляхом перерахування грошових коштів в сумі 1500 грн з урахуванням ПДВ на розрахунковий рахунок до 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Додатковою угодою № 2 до договору №ВЕВ-04-01/10-193 від 31.12.2009 викладено п. 3 у наступній редакції: "Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2011 та вважається продовженим на кожен календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією зі сторін про відмову від договору або його переукладення".

04.08.2015 позивач звернувся до відповідача з листом № 13/02-1128, в якому просив повернути нежитлові приміщення загальною площею 499,2 кв.м. розташовані у житловому будинку за адресою: м. Одеса, вул. Комітетська, 4/6 у зв'язку з розірванням договору оренди від 04.01.1993 та підписати Акт приймання-передачі майна.

04.08.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією № 13/02-1129, в якій просив повернути борг у сумі 77 902,92 грн, яка була залишена без задоволення.

Позивач стверджував, що оскільки представник відповідача для передачі об'єкта оренди не з'явився, позивачем було складено Акт, що і стало підставою звернення останнього до суду з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення боргу в сумі 243 284,43 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний, взявши до уваги висновок експерта, яким було встановлено неможливість користування відповідачем орендованим приміщенням з причин не проведення капітального ремонту, та рішення суду яке набрало законної сили, яким встановлено відсутність вини з боку відповідача у погіршенні стану орендованого приміщення та невиконання позивачем обов'язку щодо проведення капітального ремонту приміщення, дійшов висновку відносно звільнення відповідача від орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, у зв'язку з чим зродив висновок про відсутність підстав для стягнення орендної плати в сумі 108 969,70 грн. При цьому, місцевий суд враховуючи здійснені судом висновки відносно невнесення відповідачем орендної плати протягом трьох місяців підряд у спірний період з березня 2015 по серпень 2015 з поважних причин у зв'язку із звільненням від сплати на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, зазначив відносно відсутності права у позивача відмовитися в односторонньому порядку від договору оренди від 04 січня 1993 і вимагати повернення орендованого приміщення, у зв'язку з чим зазначений договір оренди на момент пред'явлення позову не є розірваний, що є підставою відмови в задоволенні позовних вимог в частині витребування майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх судових інстанцій з огляду на таке.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Стаття 759 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Статтею 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.05.2016 призначено судову будівельно-технічну експертизу, на проведення якої поставлено наступне питання: чи можливе використання орендованого приміщення за договором оренди нежитлових приміщень загальною площею 499, 2 кв.м. від 04.01.1993, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Комітетська 4/6 для виробничих цілей протягом 2015, 2016 року? (згідно статуту орендаря); проведення експертизи доручено ТОВ "Одеський регіональний центр незалежних експертиз".

У матеріалах справи наявний висновок судового експерта № 246/16 від 23.11.2016, яким встановлено, що використання орендованого приміщення за договором оренди нежитлових приміщень загальною площею 499,2 кв.м. від 04.01.1993, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Комітетська, 4/6 протягом 2015, 2016 року для виробничих цілей (виробництво хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання, виробництво сухарів і сухого печива, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання) не можливо, а лише при умові проведення капітального ремонту систем централізованого водопостачання та водовідведення, електропостачання, внутрішнього оздоблення, оскільки обмежене виконання ними своїй функцій та існує загроза зниження надійності та безпеки їх використання. При цьому, зазначено, що викладені у висновку виробничі цілі відповідають цілям укладення спірного договору оренди від 04.01.1993, а також статуту орендаря ТОВ "Комбинат" та є основним видом економічної діяльності підприємства, що підтверджується відповідною випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 16.12.2013.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.09.2014 у справі №916/2688/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.10.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014 встановлено, що погіршення технічного стану орендованого приміщення сталось з підстав того, що комунікації будинку в якому розташовано приміщення прийшли до незадовільного стану, а як свідчать матеріали справи відповідач неодноразово звертався до позивача з листами (№44 від 18.09.2013, №28 від 10.07.2013) щодо необхідності проведення капітального ремонту цих комунікацій, а з врахуванням п.1. додаткової угоди до договору №3 від 23.12.1998, суди зазначили, що вини відповідача в погіршенні технічного стану орендованого приміщення немає, оскільки саме позивач зобов'язаний за свій рахунок проводити капітальний ремонт приміщення, а також усувати наслідки аварій та пошкоджень, які стались не з вини відповідача. Крім того, суди вказали про відсутність обставин, з якими пов'язано право орендодавця на дострокове розірвання договору, у зв'язку з чим відсутні підстави для розірвання договору в розумінні ст. 651 ЦК України.

Колегія суддів, беручи до уваги висновок експерта, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що неможливе користування відповідачем орендованим приміщенням з причин не проведення капітального ремонту, що підтверджується зазначеним вище рішенням суду, яке набрало законної сили, та яким встановлено відсутність вини з боку відповідача у погіршенні стану орендованого приміщення та невиконання позивачем обов'язку щодо проведення капітального ремонту приміщення, у зв'язку з чим є правомірним висновок в оскаржуваному рішенні відносно звільнення відповідача від орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, у зв'язку з чим пред'явлена до стягнення заборгованість за договором оренди від 04.01.1993 з відповідними змінами за період з березня 2015 по серпень 2015 відсутня, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення орендної плати в сумі 108 969,70 грн правомірно відмовлено.

Також, судами правильно встановлено, що оскільки позивачем не доведено факту порушення відповідачем грошових зобов'язань в спірний період за договором оренди від 04.01.1993, підстави нарахування пені в сумі 124 803,05 грн і 3 % річних в сумі 511,68 грн відсутні.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій стосовно відмови у задоволенні позову в частині витребування майна, оскільки враховуючи невнесення відповідачем орендної плати протягом трьох місяців підряд у спірний період з березня 2015 по серпень 2015 з поважних причин у зв'язку із звільненням від сплати на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України та відсутності права у позивача відмовитися в односторонньому порядку від договору оренди від 04 січня 1993 і вимагати повернення орендованого приміщення, тому зазначений договір оренди на момент пред'явлення позову не є розірваний, а відтак у позивача не має підстав вимагати повернення орендованого приміщення.

Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази надання позивачем на користь відповідача послуг із забезпечення експлуатації орендованих приміщень і прилеглих територій, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Загубанського (Комітетська) 4/6 за договором №ВЕВ-04-01/10-193 від 31.12.2009 з додатковою угодою № 2 від 14.03.2013, що підтверджується висновком будівельно-технічної експертизи, рішенням Господарського суду Одеської області від 18.09.2014 у справі № 916/2688/14, яке набрало законної сили.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про відмову у задоволенні позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, підстави для її задоволення і скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2017, прийнятої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі № 916/4204/15 - без змін.

ГоловуючийН. Нєсвєтова
Судді:Б. Грек
С. Могил