РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. Справа № 903/979/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Розізнана І.В.

суддя Павлюк І. Ю. ,

суддя Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 07.03.2017р. у справі №903/979/16 (суддя Дем`як В.М.)

за позовом Луцького національного технічного університету (м. Луцьк)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м. Луцьк)

про стягнення 13 294, 60 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, представник за довіреністю від 31.05.2017р. №734-03-33;

відповідача - не з`явився;

Судом розяснено представнику права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Луцький національний технічний університет звернувся до господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (враховуючи заяву про уточнення позовних вимог) 11 313, 72 грн. основного боргу та 1 980, 88 грн. пені.

Рішенням господарського суду Волинської області від 07.03.2017р. у справі №903/979/16 позов задоволено; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Луцького національного технічного університету 11 313,72 грн. основного боргу, 1 980, 88 грн. пені та 1 378 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що із суті договору №1060-ПЕВ від 13.11.2009р. випливає, що відповідач має відшкодовувати позивачу понесені ним витрати на оплату комунальних послуг, а не сплачувати їх замість позивача, тому місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті комунальних послуг, оскільки позивачем не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів оплати послуг. Судом першої інстанції, в порушення положень умов договору, не було надано належної правової оцінки доказам відповідача про відсутність навчання в університеті протягом січня-лютого 2017р., опечатування у звязку з цим дверей приміщення балансоутримувачем та відсутність доступу до нього. Вказаними діями позивача відповідачу було вчинено перешкоди у користуванні майном, проте стягнуто компенсацію наданих за цей період комунальних послуг університету. Скаржник зазначає, що в контексті поданого позивачем розрахунку ціни позову варто зауважити, що позивачем не було надано суду доказів надання йому комунальних послуг (належним чином завірених копій рахунків обслуговуючих організацій, актів звірки взаємних розрахунків з відповідачем). Судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тій обставині, що надані позивачем розрахунки не містять інформації щодо вартості одиниці виміру наданих послуг, відсутні дані в розрізі періодів, відсутні дані щодо зняття показників лічильників за участю відповідача.

Луцький національний технічний університет подав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №10162/17 від 10.04.2017р.) в якому позивач заперечує доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також, позивачем подано до суду клопотання (вх. №15998/17 від 06.06.2017р.) в якому він просить суд долучити до матеріалів справи копію листа від 13.05.2017р. №664-03-33, копію акту звірки по договору №1060-ПЕБ від 13.11.2009р., копію квитанції та опис вкладення в цінний лист від 13.05.2017р., інформацію щодо проведення взаєморозрахунків між Луцьким національним технічним університетом та ФОП ОСОБА_1 Вказані документи долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.03.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя Коломис В.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Огороднік К.М.

У зв'язку із відпусткою головуючого судді Коломис В.В. судове засідання 10.04.2017 р. не відбулося, що підтверджується довідкою про неможливість проведення судового засідання у справі № 903/979/16.

Розпорядженням керівника апарату суду №01-04/616 від 22.05.2017р., у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Коломис В.В. та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, у справі №903/979/16 призначено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2017р. визначено колегію суддів для розгляду справи №903/979/16 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Огороднік К.М.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.05.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду, а ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2017р. відкладено розгляд справи.

В судових засіданнях 06.06.2017р. та 27.06.2017р. представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судові засідання 06.06.2017р. та 27.06.2017р. не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану судом першої інстанції оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, 13.11.2009р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №507 (а.с. 13-18).

Згідно п. п. 1.1, 1.2 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно, а саме: частину нежитлового приміщення учбово-лабораторного корпусу №2 Луцького національного технічного університету загальною площею 98,55 м2, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Потебні, 56 та обліковується на балансі Луцького національного технічного університету, вартість якого визначена згідно із звітом про оцінку, станом на 31.07.2009р., виконаним суб'єктом оціночної діяльності ПП "ТСА Захід" і становить 133 056 грн. без врахування ПДВ. Майно передається в оренду з метою розміщення їдальні у навчальному закладі, без права продажу товарів підакцизної групи.

Відповідно до п. 3.6. договору орендна плата перераховується орендарем щомісячно в термін не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним і спрямовується 50% до Державного бюджету, а 50% - на рахунок балансоутримувача.

Орендар зобов'язаний, зокрема, здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15-ти робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем договір про відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю (п. 5.11. договору).

14.12.2012р., 26.06.2013р., 20.04.2015р., 30.06.2015р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладені додаткові договори №2, №3, №4, №5 до договору оренди №507 від 13.11.2009р., якими продовжено строк дії договору оренди №507 від 15.12.2009р. до 30.06.2016р. включно (а.с. 20-27).

На виконання п. 5.11. договору оренди №507 від 13.11.2009р., Луцьким національний технічним університетом та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувачу на утримання орендованого майна від 13.11.2009р. №1060-ПЕВ (а.с. 10-11).

Згідно п. п. 1.1., 1.2. договору балансоутримувач зобов'язався протягом дії договору надавати орендарю комунальні послуги (електроенергію, тепло, воду), а орендар - оплатити балансоутримувачу витрати на утримання орендованого майна (частина приміщення учбово-лабораторного корпусу №2 Луцького національного технічного університету), загальною площею 98,55 м2, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Потебні, 56 та витрати за надані комунальні послуги (згідно рахунків).

Відповідно до п. п. 2.1, 2.3. договору надані комунальні послуги сплачуються орендарем по фактичних витратах, згідно розрахунку балансоутримувача по діючим тарифам. Орендар проводить оплату витрат на утримання орендованого майна та витрат за надані комунальні послуги не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, незалежно від того чи здійснюється орендарем господарська діяльність, а також незалежно від наслідків господарської діяльності.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що орендар щомісячно сплачує балансоутримувачу податок на землю в термін, передбачений п. 2.3. договору, в розмірі згідно розрахунків (ЗУ "Про плату на землю").

Згідно п. 5.2. договору у разі неналежного виконання грошового зобов'язання орендар сплачує балансоутримувачу пеню у розмір подвійної облікової ставки НБУ від суми, вказаної у розрахунку за кожен день прострочення.

30.12.2013р. між Луцьким технічним університетом та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1/71-ПЕВ до договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг від 13.11.2009р. №1060-ПЕВ (а.с. 12), яким пункти 1.1, 2 викладено у наступній редакції: балансоутримувач зобов'язується протягом дії цього договору надавати орендарю комунальні послуги згідно додатку №1 до цього додаткового договору. Цей договір є невід'ємною частиною договору №1060-ПЕВ від 13.11.2009р., набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом строку дії договору №1060-ПЕВ від 13.11.2009р.

В додатку №1 до договору визначено критерій розподілу і оплати спожитих послуг орендарем (а.с.12 зворотня сторона) за електроенергію - згідно приладу обліку №733083 та з врахуванням сумарної потужності електроприладів, які не обліковуються лічильником (подання головного енергетика щомісяця); за воду холодну та водовідведення згідно приладу обліку №629879; теплопостачання - згідно показника лічильника на корпусі з врахуванням орендованої площі, вивіз сміття - 1 контейнер (0,75 м3 ТПВ (твердих побутових відходів)). Також зазначено про те, що послугою користуються в навчальний період (з вересня по червень); розрахунок зазначених витрат у вартісних показниках здійснюється відповідно до тарифів згідно рахунків ДКП "Луцьктепло", ПАТ "Волиньобленерго", КП "Луцькводоканал", СКАТП "Луцькспецкомунтранс"; додаток №1 підписаний Луцьким національним технічним університетом та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та скріплений їх печатками.

У зв'язку із закінченням строку дії договору оренди №507 від 13.11.2009р. відповідач повернув балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі орендованого майна від 30.06.2016р. (а.с. 40).

Відповідно до рахунків позивача №786 від 26.12.2015р., №2 від 26.01.2016р., №40 від 26.02.2016р., №84 від 26.03.2016р., №127 від 26.04.2016р., №169 від 26.05.2016р., №211 від 29.06.2016р., які надавалися відповідачу одночасно з рахунками на оплату орендної плати, витрати за спожиті комунальні послуги складають 11319, 96 грн. (а.с. 31-37). Як слідує з рахунків на оплату, розрахунок даних витрат проводився Луцьким національним технічним університетом з врахуванням орендованої площі 98,55 м2 за адресою: м. Луцьк, вул. Потебні, 56 та отриманих на оплату рахунків від ДКП "Луцьктепло", КП "Луцькводоканал", ПАТ "Волиньобленерго" (а.с. 44-50, 52-56, 59-65).

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача (враховуючи заяву про уточнення позовних вимог вх. №01-65/48/17 від 06.03.2017р.) 11 313, 72 грн. заборгованості та 1980, 88 грн. пені.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 526, 525 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Судом апеляційної інстанції встановлено, що п. 1.2. договору від 13.11.2009р. №1060-ПЕВ передбачено, що орендар зобов'язується оплатити балансоутримувачу витрати на утримання орендованого майна, загальною площею 98,55 м2, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Потебні, 56 та витрати за надані комунальні послуги (згідно рахунків).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачу надавались комунальні послуги, у звязку з чим виставлялись до оплати рахунки (які наведені вище). Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, відповідач не в повному обсязі розрахувався за спожиті комунальні послуги.

Отже, враховуючи те, що відповідач зобов'язання щодо повної оплати спожитих комунальних послуг у строк встановлений у договорі не виконав, розрахувавшись лише частково, а також те, що на час розгляду справи відповідачем не надано доказів повної оплати їх вартості, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 11 313, 72 грн. підтвердженні належними доказами та підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем вимог.

Позивач, на підставі п. 5.2. договору від 13.11.2009р. №1060-ПЕВ просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1980, 88 грн. за період з жовтня 2014р. по жовтень 2016р.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 3 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 4 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сторони п. 5.2. договору передбачили, що у разі неналежного виконання грошового зобов'язання орендар сплачує балансоутримувачу пеню у розмір подвійної облікової ставки НБУ від суми, вказаної у розрахунку за кожен день прострочення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач здійснив нарахування пені з 11 числа кожного місяця на суму боргу, відповідно до рахунку на оплату, згідно до п. 6 ст. 232 ГК України, тобто в межах шестимісячного строку.

Враховуючи викладене та перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд апеляційної інстанції вважає його арифметично вірним, який здійснений відповідно до вимог чинного законодавства, тому приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 1980, 88 грн. за період з січня 2016р. по січень 2017р. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи скаржника, що протягом січня-лютого 2017р. він не використовував орендоване приміщення, оскільки не мав до нього доступу, враховуючи те, що даний період не охоплює відносини оренди між позивачем та відповідачем у зв`язку із припиненням дії договору оренди 29.06.2016р. (предметом даного позову є стягнення заборгованості за надані послуги в період з грудня 2015р. по 29.06.2016р. та пені за період з січня 2016р. по січень 2017р.). При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що п. 2.3. договору від 13.11.2009р. №1060-ПЕВ передбачено, що орендар проводить оплату витрат на утримання орендованого майна та витрати за надані комунальні послуги незалежно від того чи здійснюється ним господарська діяльність, а також незалежно від її наслідків.

Колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими; апеляційним судом не встановлено порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 07.03.2017р. у справі №903/979/16 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Огороднік К.М.