КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа№ 910/2863/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: Супрун Л.О., Ружицька І.С. - за належним чином оформленими довіреностями;

від відповідача: Зайвенко О.О., Паламарчук І.О.- за належним чином оформленою довіреністю; Старчук Є.В. - за договором;

розглянувши апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у м. Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2017р.

у справі №910/2863/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Державної екологічної інспекції у м. Києві

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Фанери та плити"

про стягнення 826 214,46 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у місті Києві (далі - Інспекція) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Фанери та плити" (далі -Товариство) про відшкодування збитків в розмірі 826 214,46 грн., завданих у результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Позов обґрунтований тим, що в ході перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ПрАТ "Фанери та плити" державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища міста Києва 18.05.2013р. виявлено здійснення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без отримання відповідного дозволу, що є порушенням ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", і спричинило державі шкоду в розмірі 826 214,46 грн. за період з 22.01.2013р.-14.08.2013р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2017р. по справі №910/2863/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Державна екологічна інспекція у м. Києві звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

На думку позивача, місцевий господарський суд дійшов до хибного висновку щодо спливу строків позовної давності. Натомість такий строк не пропущений. Обов'язковою умовою для розрахунку розмірів відшкодування збитків є наявність інформації про кількість годин роботи джерел викидів без дозвільного документу, проте відповідачем по справі така інформація не надавалась, а Інспекція отримала матеріали для проведення належного розрахунку відшкодування шкоди лише у 2016р. Державною інспекцією після отримання усіх необхідних матеріалів здійснено розрахунок розміру відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, і 15.12.2016р. направлено Товариству вимогу №174 про добровільне відшкодування завданих державі збитків у розмірі 826 214,46 грн. за період нарахування з 22.01.2013р.-14.08.2013р.

Крім того, суд першої інстанції мав право визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та за своєю ініціативою відновити його. Суд цього не зробив і тому не повно з'ясував обставини справи, порушивши норми матеріального та процесуального права.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В. судді: Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2017р. апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у м. Києві прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.06.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.06.2017р., у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному, змінено та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Дідиченко М.А., Руденко М.А.

21.06.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вказував на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі наказу Державної екологічної інспекції у м. Києві № 822 від 24.04.2013р. та направлення на перевірку № 805 від 24.04.2013р. старшим державним інспектором та державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у м. Києві з 24.04.2013р.-18.05.2013р. в присутності генерального директора, технічного директора та начальника лабораторії Товариства, проведена планова перевірка дотримання ПрАТ "Фанери та плити" вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

За результатами перевірки складено акт № 05/634а, у якому зазначено про вчинення відповідачем екологічного правопорушення, передбаченого ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу. Акт підписаний генеральним директором, технічним директором та начальником лабораторії Товариства без зауважень та заперечень.

18.05.2013р. за результатами перевірки винесено припис № 05/345п, яким відповідача зобов'язано, крім іншого, отримати до 20.06.2013р. дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Позивач лише 15.12.2016р. розрахував розмір збитків за період з 22.01.2013р. по 14.08.2013р. і направив вимогу про оплату 826 214,46 грн. відповідачу. За твердженням позивача відповідач заподіяну шкоду в добровільному порядку не сплатив, у зв'язку з чим Державна екологічна інспекція у м. Києві звернулася до суду з позовом.

За умовами ст. 10 ЗУ "Про охорону атмосферного повітря" підприємства, установи, організації та громадяни-суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин, вживати заходи щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів.

Нормами ч. 6 ст.11 Закону встановлено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. При цьому, до першої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування.

Пунктами 2, 3 Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 13.03.2002р., визначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - є офіційним документом, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт господарювання) експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну. Дозвіл видається суб'єкту господарювання за формою, встановленою Мінприроди, безоплатно на строк не менш як п'ять років: суб'єкту господарювання, об'єкт якого відповідно до законодавства належить до першої групи, - Мінприроди за погодженням з Держсанепідслужбою; суб'єкту господарювання, об'єкт якого відповідно до законодавства належить до другої або третьої групи, - обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища через дозвільні центри за погодженням з територіальними органами Держсанепідслужби.

Матеріалами справи підтверджено, що попередній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря припинив свою дію 21.01.2013р., а новий дозвіл № -004 відповідачем отримано 15.08.2013р., відтак суб'єкт господарювання в порушення вимог чинного законодавства здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу у період з 22.01.2013р. по 14.08.2013р.

Доводи відповідача з приводу відсутності його вини у несвоєчасному отриманні дозволу і ним було вжито вичерпних заходів по отриманню дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, колегією відхиляються з огляду на те, що суб'єкт господарювання повинен заздалегідь подбати про продовження строку дії дозволу, не здійснювати шкідливих викидів у атмосферне повітря, а у разі такого здійснення відшкодовувати завдану шкоду у повному обсязі.

Статтею 33 Закон України "Про охорону атмосферного повітря" порушення законодавства про охорону атмосферного повітря тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про охорону атмосферного повітря несуть особи, зокрема винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до Закону.

За результатами перевірки притягнуто начальника лабораторії відповідача до адміністративної відповідальності за здійснення господарської діяльності без дозвільного документу-дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Нормами статті 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, за змістом даної правової норми, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини особи, яка заподіяла шкоду.

Факт порушення відповідачем законодавства у сфері охорони атмосферного повітря у вигляді викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу підтверджується матеріалами справи, відповідачем не спростовано, а тому, відповідач, зобов'язаний відшкодувати завдані державі збитки, внаслідок порушення законодавства про охорону атмосферного повітря в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Твердження позивача про факт сплати екологічного податку за період з 21.01.2013р.-14.08.2013р. за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, не звільняють відповідача від обов'язку відшкодовувати заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища шкоду у встановленому законом розмірі.

Державною екологічною інспекцією у м. Києві здійснено розрахунок збитків, завданих державі, у відповідності до затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 639 від 10.12.2008р. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (далі - Методика).

Зі змісту пунктів 2.1.2, 2.7.1 Методики випливає, що наднормативними викидами вважаються зокрема, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства і розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об'ємної витрати газопилового потоку застосовуються, зокрема у випадках викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

Згідно з п. 4.1 Методики розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1,2) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини. Розмір збитків розраховується за формулою:

Розмір збитків розраховується за формулою: З = mi х 1.1П х Аі х Кт х Кзі, де mi маса i-тої забруднюючої речовини, що викинута в атмосферне повітря наднормативно, т; 1,1П - розмір мінімальної заробітної плати (П) на момент виявлення порушення за одну тонну умовної забруднюючої речовини, помноженої на коефіцієнт (1,1), грн/т; Аі безрозмірний показник відносної небезпечностї і-тої забруднюючої речовини; Кт - коефіцієнт, що вираховує територіальні соціально-екологічні особливості; Кзі коефіцієнт, що залежить від рівня забруднення атмосферного повітря населеного пункту і-тою забруднюючою речовиною.

Загальний розмір відшкодування збитків розраховується як сума розмірів збитків за наднормативний викид в атмосферне повітря кожної забруднюючої речовини.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків, які заподіяні державі в результаті здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела викиду без дозволу, колегія суддів дійшла до висновку, що їх розмір у сумі 826 214,46 грн. у період з 22.01.2013р.-14.08.2013р., усупереч твердженню апелянта, розрахований відповідно до показників самого відповідача і у відповідності з методикою.

03.03.2017р. відповідачем подано заяву до суду першої інстанції про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позивач у свої позовній заяві зазначав, що підставою для його звернення до суду (згідно штампу суду першої інстанції -21.02.2017р.) стала перевірка дотримання ПрАТ «Фанери та плити» вимог природоохоронного законодавства, що проводилась Державною екологічною інспекцією з 25.04.2013р.-18.05.2013р. За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 05/634в від 15.05.2013р., в якому, зокрема, встановлено, що у Товариства відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

Але, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на акті перевірки Державної екологічної інспекції, який датований 15.05.2013р., строк, у межах якого позивач мав право звернутися до суду за захистом інтересів держави по даному предмету спору, сплив ще 16.05.2016р.

Така правова позиція обґрунтована не тільки загальними нормами цивільного законодавства, що визначені в статтях 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, а і діючими роз'ясненнями Президії Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001р. (зі змінами та доповненнями від 25.03.2009р.), в п. 1.9 яких висловлено правову позицію, що перебіг строку позовної давності у спорах, пов'язаних із стягненням завданої природі шкоди, починається з дня складання акта про відповідне порушення, а у разі несвоєчасного складання акту - з дня, коли цей акт відповідно до вимог законодавства мав бути складений.

Інших норм, що регулюють можливість продовження строку позовної давності з зазначеного питання (в тому числі у зв'язку з триваючим характером порушення суб'єктом господарювання норм природоохоронного законодавства) діючим законодавством не передбачено, оскільки саме на органи державної екологічної інспекції законодавством покладені обов'язки щодо недопущення зазначених порушень та їх негайне припинення у разі виявлення.

З матеріалів справи та позовної заяви вбачається, що Державна екологічна інспекція з моменту виявлення 18.05.2013р. правопорушення і видачі відповідачу відповідного дозволу на право викидів забруднюючих речовин (15.08.2013р.), не зробила розрахунку та стягнення сум даних збитків з відповідача в судовому порядку в межах строку загальної позовної давності. Твердження скаржника про неможливість розрахунку збитків, у зв'язку з отримання необхідних документів лише наприкінці 2016 року, не є поважними причинами для переривання позовної давності. Тому в даному випадку, факт пропущення строків позовної давності і, відповідно, втрата позивачем права на звернення до суду з зазначеними позовними вимогами є результатом бездіяльності державного органу.

Відповідно до ч. 4 статті 257 Цивільного кодексу України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на акті перевірки Державної екологічної інспекції від 18.05.2013р., керуючись вищезазначеними нормами ЦК України та роз'ясненнями Президії Вищого Господарського суду України, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2017р. у справі №910/2863/17 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2017р. у справі №910/2863/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2017р. у справі №910/2863/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2863/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко