номер провадження справи 27/63/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 Справа № 908/798/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галмод» (79052 м. Львів, вул. Рудненська,8)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Мобіле» (70500 Запорізька область м. Оріхів, пров. Робочий, буд.14)

про стягнення 391 419 грн. 86 коп. збитків

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1, договір б/н від 11.12.15р.

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Галмод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Мобіле» про стягнення збитків в розмірі 391 419 грн. 86 коп.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., автоматичним розподілом справ між суддями від 12.04.2017р., справу № 908/798/17 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 13.04.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/798/17, присвоєно справі номер провадження 27/63/17 та призначено судове засідання на 24.05.2017 р.

24.05.2017р., відповідно до ст. 81-1 ГПК України, згідно з проханням позивача, здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 24.05.2017 року судом заслухано учасників судового процесу, суд оголосив перерву на підставі статті 77 ГПК України на 13 червня 2017р., представники сторін були повідомлені про час і дату наступного судового засідання під письмову розписку, яка міститься в матеріалах справи.

13 червня 2017р. судове засідання відбулось в режимі відеоконференцзв»язку, за підсумками проведеного судового засідання, суд продовжив термін вирішення спору на 15 днів, в порядку статті 69 ч.3 ГПК України, за письмовим клопотанням відповідача ТОВ «АТП «Мобіле».

Ухвалою суду від 13.06.2017р. розгляд справи відкладався на 27.06.2017р., на підставі ст.ст.69 ч.3, 77 ГПК України.

27.06.2017р. продовжено розгляд справи № 908/798/17.

До початку розгляду справи представник відповідача заявив письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику відповідача, який прибув у судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засідання 27.06.2017р. представник позивача не зявився, з матеріалів справи вбачається, що наполягає на стягненні збитків у розмірі 391419грн.86коп.

Відповідач в засіданні суду 27.06.2017р. проти позову заперечив на підставах, викладених у письмовому відзиві. Вважає вимоги позивача щодо відшкодування збитків незаконними та такими що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника відповідача, та пояснення представника позивача, які надавалися в попередніх судових засіданнях, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначив, що на підставі замовлення ТОВ «Галмод» відповідно до договору-заявки про надання транспортних послуг № 010-00383 від 08.07.2015 року ТОВ «Автотранспортне підприємство «Мобіле» було надано для виконання перевезення за маршрутом Запоріжжя-Вінниця, автомобіль Рено, державний номер НОМЕР_1 напівпричіп державний номер НОМЕР_2 для перевезення вантажу слабоалкогольних напоїв, належних ТОВ «Інтерн беверідж трейдінг». Відповідно до відомостей, вказаних в ТТН (ТТН б/н від 08.07.2015р. на суму 154907,14 грн., ТТН серії ТТ-42 № 013496 від 08.07.15р. на суму 235112,64грн, ТТН № ПДФ-00000751 від 08.07.2015р. на суму 1400,08грн) завантаження вказаного автомобіля здійснювалося 08.07.2015р. в двох місцях: Запорізька область, с. Хортиця, пров. Сонячний,5а та м. Запоріжжя, вул. Українська,52, де водієм автомобіля Рено, державний номер НОМЕР_3 (напівпричіп державний номер АР 5008ХР) ОСОБА_2 було прийнято до перевезення алкогольні напої та піддони загальною вартістю 391419,86 грн. Місцем розвантаження вантажу, прийнятого до перевезення, товарно-транспортними накладними було визначено м. Вінниця, вул. Ватутіна,137. Враховуючи відстань між місцями навантаження та місцем розвантаження (не більше 700км) вантаж повинен був бути доставлений до пункту розвантаження 09.07.2015р. Однак у вказаний день вантаж доставлено не було, інформації відносно місця знаходження вантажу на даний час виконавець надати не міг, що дає, на думку позивача, підстави вважати вантаж втраченим.

Як зазначив представник позивача під час судових засідань, згідно усних пояснень виконавця, водій виконавця ОСОБА_2 під час перевезення за узгодженим маршрутом безпідставно передав вантаж у місці зовсім іншим ніж було передбачено товарно-транспортними накладними, невстановленим особам, які представилися як представники вантажоодержувача, чим завдав збитків ТОВ «Галмод» (позивачу) в розмірі вартості вантажу.

Позивач звернувся до ТОВ «Автотранспортне підприємство «Мобіле» 21.07.15р. із вимогою № 010-00383 про відшкодування вартості втраченого вантажу, проте відповідач у своїй відповіді від 26.08.2015 року № 1508261, повністю заперечив існування договірних господарських відносин між ТОВ «Галмод» та ТОВ «Автотранспортне підприємство «Мобіле». Позов обґрунтований ст.ст. 314, 193 ГК України, ст.ст. 611, 623, 924, 932 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши в письмовому відзиві, що між сторонами в справі ніколи не укладався наданий до суду договір № 010-00383 від 08.07.2015 р. Будь-якої заявки на здійснення перевезення, зазначеного в позові, на адресу відповідача від позивача ніколи не поступало, переговорів з цього приводу не проводилося. Договір директором ТОВ «Автотранспортне підприємство «Мобіле» не підписувався та печаткою не засвідчувався. Електронний підпис на договорі відсутній. Підпис та печатка на договорі підроблені. Відповідач не є власником автомобіля Рено д.н. НОМЕР_4. Даний автомобіль використовувався підприємством на підставі договору позики, укладеного з ОСОБА_3, та не пізніше квітня 2015 р. був повернутий власнику автомобіля ОСОБА_3 шляхом передачі його представнику ОСОБА_4 Тобто фактично дія договору позики була припинена. ОСОБА_2, отримавший вантаж згідно позову, працівником підприємства відповідача не являється, довіреність ОСОБА_2 на отримання будь-яких ТМЦ відповідачем не видавалась. Відповідно до ТТН від 08.07.2015 р., які додані до позову, перевізником вантажу є ТОВ «Галмод», та відповідно ТОВ «Галмод» несе відповідальність на виконання зобовязань, передбачених договором перевезення. Просить у позові відмовити повністю.

У судовому засіданні відповідач зазначив, що не може пояснити в який спосіб громадянин ОСОБА_2 використовував транспортний засіб Рено, державний номер НОМЕР_3 напівпричіп державний номер НОМЕР_2, не може пояснити в який спосіб гр-н ОСОБА_5 користувався та розповсюджував копії установчих документів ТОВ «Автотранспортне підприємство «Мобіле».

Частиною 1 ст. 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224, ч. 1 ст. 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що відшкодування збитків (в контексті нормативного обґрунтування заявлених вимог) є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Як і будь-яка інша юридична відповідальність, господарсько-правова відповідальність ґрунтується на певних правових підставах. Це нормативні підстави, тобто сукупність норм права про відповідальність субєктів господарських відносин. По-друге, це правосубєктність правопорушника, тобто сторонами правовідносин щодо застосування відповідальності у спорі, що розглядається у рамках господарського процесу, можуть бути підприємства, установи, організації тощо. Третя підстава це протиправні дії або бездіяльність особи (осіб), що порушують права і законні інтереси потерпілої особи. Зазначена підстава складається з чотирьох елементів, які називаються умовами господарсько - правової відповідальності. До них відносяться: наявність факту порушення, тобто порушення норми закону, внаслідок чого завдаються збитки або інша майнова шкода правам та інтересам потерпілого (позивача у справі); протиправність поведінки правопорушника; причинний звязок між протиправною поведінкою порушника і завданими потерпілому збитками; вина правопорушника.

Умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 ГК України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

На кредитора покладений обовязок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобовязання, прямого причинного звязку між порушенням зобовязанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника відсутність вини (ст.ст. 614, 623 ЦК України).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного звязку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) повязана зі збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала збитки, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і збитками має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним правилом, виходячи із принципу свободи договорів, сторона (сторони) не може бути примушена до укладення договору.

Відповідно до пункту 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту даної статті слідує, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

Приписами ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, за ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (ст. 642 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами , уповноваженими на це її установчими документами, довіреності, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Згідно ст.ст. 34, 36 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Як зазначалося судом, відповідач заперечив укладення з позивачем договору № 010-00383 від 08.07.2015 р. про надання транспортних послуг, який покладений позивачем у підставу позову.

Ухвалами суду у позивача витребуваний оригінал договору № 010-00383 від 08.07.2015 р. про надання транспортних послуг з додатками, змінами та доповненнями до нього.

Позивач надав до матеріалів справи копію договору № 010-00383 від 08.07.2015 р. про надання транспортних послуг, який поклав у підставу позову. Оригінал даного договору позивач суду не надав, зазначивши в письмовому поясненні від 15.05.2017 р., що в нього (позивача) відсутній примірник договору № 010-00383 від 08.07.2015 р. з мокрою печаткою та рукотворним підписом керівника відповідача.

Як слідує з товарно-транспортних накладних від 08.07.2015 р. (а.с. 12-17) автомобільним перевізником вантажу визначений позивач (ТОВ «Галмод»), перевезення здійснюється автомобілем НОМЕР_5 причіп/напівпричіп АР5008ХР, водій ОСОБА_2 На накладних у графі «прийняв водій/експедитор» міститься підпис та зазначення прізвища ОСОБА_2

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 згідно з наказом від 02.05.2014 р. був прийнятий водієм ТОВ «Автотранспортне підприємство «Мобіле», згідно з наказом від 27.08.2014 р. з посади водія був звільнений.

ОСОБА_5 згідно з наказом від 01.07.2013 р. був прийнятий слюсарем ТОВ «Автотранспортне підприємство «Мобіле», згідно з наказом від 31.10.2014 р. з посади слюсаря був звільнений.

Тобто, на момент отримання вантажу за товарно-транспортними накладними від 08.07.2015 р. ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем не знаходився.

Відповідно до довідки відповідача від 07.06.2017 р. № 1706072 за вимогою власника транспортних засобів гр. ОСОБА_3, на підставі пп. 1 п. 9 договору позички від 25.11.2013 р. серії ВТО № 410181 на вантажний сідловий тягач марки RENAULT, д.н. НОМЕР_4, та договору позички серії ВТО № 410182 на вантажний напівпричіп бортовий марки SCHMITZ, д.н. НОМЕР_6, вказані транспортні засоби та їх реєстраційні документи 10.04.2015 р. були передані представнику власника гр.-ну ОСОБА_5 З 10.04.2015 р. ТОВ «Автотранспортне підприємство «Мобіле» більше не використовувало зазначені транспортні засоби в своїй господарській діяльності.

У рішенні Апеляційного суду Запорізької області від 07.02.2017 р. у справі № 317/3804/15 (провадження № 22-ц/778/370/17) за позовом ТОВ «Галмод» до ОСОБА_2, ТОВ «Автотранспортне підприємство «Мобіле» про визнання дій такими, що призвели до втрати вантажу, встановлено, що за поясненнями водія ОСОБА_2 перевезення вантажу 08.07.2015 р. здійснювалось ним на автомобілі НОМЕР_7, наданим йому ОСОБА_5, мало разовий характер з метою отримання разового заробітку.

У рішенні Запорізького районного суду Запорізької області від 17.03.2017 р. у справі № 317/2429/16-ц за позовом ТОВ «Галмод» до ОСОБА_2, яке згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 28.03.2017 р., зазначено, що відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що на початку липня 2015 р. йому зателефонував його знайомий ОСОБА_5, в якого був автомобіль Рено з автопричепом, та запропонував перевезти товар з міста Запоріжжя до міста Вінниця, на що він погодився. Про те, що вантаж не було доставлено до місця призначення він дізнався від ОСОБА_5 Приїхавши до міста Запоріжжя вони з ОСОБА_5 звернулись до органів внутрішніх справ та написали відповідну заяву з приводу незаконного заволодіння вантажем невідомими особами.

Згідно з нормами ст. 614 ЦК України відповідальність за порушення зобовязань покладається на особу при наявності вини (умислу або необережності).

Підставою цивільно-правової відповідальності є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Наявність чотирьох елементів правопорушення є необхідною умовою для притягнення до відповідальності і відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої главою 82 ЦК України.

На позивача покладений обовязок доказати шкоду (її розмір), протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок; на відповідача відсутність вини.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 частини 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено суду вчинення відповідачем правопорушення та його (правопорушення) складу, а саме: протиправності поведінки відповідача, наявності збитків у розмірі 391419,86 грн., спричинених саме діяльністю чи-то бездіяльністю відповідача в звязку з втратою вантажу, а також причинного звязку.

На підставі викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають, у позові судом відмовляється повністю.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Галмод», м. Львів, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Мобіле», м. Запоріжжя, відмовити повністю.

Повне рішення складено 04 липня 2017 р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.