КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа№ 911/3165/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Бережок С.І. - представник, дов. № 14-71 від 14.04.2017;

від відповідача: Смульська В.Б. - представник, дов. № 182 від 29.05.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2016

у справі № 911/3165/16 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „УкрОпт „Мастер-енерго"

про стягнення 43 193,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.11.2016 у справі № 911/3165/16 позов задоволено частково; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2 453,02 грн. пені, 21 648,33 грн. інфляційних збитків, 833,10 грн. 3% річних та судові витрати 873,73 грн. судового збору; відмовлено в задоволенні інших позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2016 у справі № 911/3165/16 в частині відмови у стягненні 2 453,02 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 поновлено Публічному акціонерному товариству „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2016 у справі № 911/3165/16; апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2016 у справі № 911/3165/16 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 27.04.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, судове засідання, призначене на 27.04.2017, не відбулося.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2016 призначено на 06.06.2017.

У судовому засіданні 06.06.2017 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2016 у справі № 911/3165/16 скасувати, в частині відмови у стягненні 2 453,02 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.06.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2016 у справі № 911/3165/16 правильним та обгрунтованим.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.12.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2808--БО-17, відповідно до умов якого позивач, за договором продавець, зобов'язався передати у власність відповідача, за договором покупцю, у 2013р. природний газ, ввезений на митну територію України позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу", а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ.

На виконання умов договору протягом січня-квітня, вересня-грудня 2013 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 1 165 863,25 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: б/н від 31.01.2013 на суму 538 150,80 грн., б/н від 28.02.2013 на суму 410 078,94 грн., б/н від 31.03.2013 на суму 219 791,54 грн., б/н від 30.04.2013 на суму 83 230,64 грн., б/н від 30.09.2013 на суму 242 792,53 грн., б/н від 30.09.2013 на суму 179 695,93 грн., б/н від 31.10.2013 на суму 92 096,51 грн., б/н від 30.11.2013 на суму 125 317,50 грн., б/н від 31.12.2013 на суму 222 938,60 грн., наявними у матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення продавцем (позивачем) умов договору.

Однак, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, здійснивши остаточні розрахунки за поставлений позивачем газ з порушенням погоджених сторонами строків, а саме, сплативши 20.05.2014 заборгованість у розмірі 225 245,83 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.06.2014 у справі № 911/1589/14 за позовом ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" до ТОВ „УкрОпт „Мастер-енерго" про стягнення 246 671,19 грн. позов задоволено частково і присуджено до стягнення з ТОВ „УкрОпт „Мастер-енерго" на користь ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" 15 357,64 грн. пені, 2 674,39 грн. інфляційних втрат, 3 393,34 грн. 3% річних, 4 933,43 грн. судового збору та відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вищевказані обставини були встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 10.06.2014 у справі № 911/1589/14 за позовом ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" до ТОВ „УкрОпт „Мастер-енерго" про стягнення 246 671,19 грн., є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на несвоєчасне виконання відповідачем свого обов'язку по оплаті природного газу, позивач звернувся до суд з даним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача задовольнив частково, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як було встановлено вище, матеріалами справи підтверджується факт виконання відповідачем свого обов'язку оплатити поставлений за договором природний газ з порушенням передбаченого договором строку, тому є підстави для застосування встановленої договором відповідальності.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 4 906,04 грн., слід зазначити таке.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок пені, колегія суддів визнала його вірним.

Згідно із п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідач є виробником теплової енергії; газ, який постачався за договором використовувався підприємством для виробництва теплової енергії, яка споживається як населенням, так і бюджетними організаціями у яких за спожиту теплову енергію та надані послуги постійно наявний борг; джерелом розрахунків за спожитий природний газ є отримання коштів від споживачів, а основною причиною несвоєчасних розрахунків за спожитий природний газ є наявність різниці у тарифах на теплову енергію, та її несвоєчасне відшкодування з боку держави.

В оскаржуваному рішенні, за результатами дослідження стану виконання відповідачем договірних зобов'язань, зокрема, вказано, що основна заборгованість за договором була повністю погашена відповідачем до звернення позивача в суд із даним позовом, що така заборгованість постійно погашалась відповідачем і виникала лише у певні періоди через відсутність обігових коштів та неодержання грошових коштів від своїх контрагентів і споживачів, що відповідач перебуває в тяжкому фінансовому становищі. Із зазначеним висновком, погоджується й суд апеляційної інстанції, як із таким, що відповідає матеріалам справи.

Слід також зазначити, що на захист свого майнового права та інтересу, порушених простроченням грошового зобов'язання відповідачем, позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

Із врахуванням усіх обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність виняткового випадку, який надає підстави для застосування норми п. 3 ст. 83 ГПК України про зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання (п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, на 50%.

Зазначена правова позиція відповідає судовій практиці, про що свідчать, зокрема, постанови Вищого господарського суду України від 28.02.2013 у справі № 16/5005/8055/2012, від 13.03.2013 у справі № 21/5005/6113/2012, від 30.01.2014 у справі № 922/3896/13-г, від 05.03.2014 у справі № 911/571/13-г, від 27.03.2014 у справі № 912/1484/13, від 28.01.2015 у справі № 918/1406/14, від 28.01.2015 у справі № 922/4054/14, від 03.02.2015 у справі № 904/6481/14, від 24.02.2015 у справі № 903/683/14.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 833,10 грн. та інфляційних нарахувань на суму боргу в сумі 37 454,55 грн., слід зазначити таке.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розрахунку інфляційних нарахувань на суму боргу позивачем були допущені арифметичні помилки.

За таких обставин, перевіривши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що господарський суд першої інстанції правомірно здійснив перерахунок вказаних вимог, встановивши, що сума 3% річних у розмірі 833,10 грн. є такою, що нарахована правильно та підлягає стягненню з відповідача, та частково задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань на суму боргу в сумі 21 648,33 грн.

Твердження скаржника про те, що рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2016 у справі № 911/3165/16 не відповідає вимогам ст. 4-2 ГПК України, оскільки не зазначено будь-яких доказів на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені та не викладено доводи на підставі яких відхилено докази позивача, спростовуються матеріалами справи, а саме: довідкою відповідача про те, що заборгованість населення за послуги теплопостачання перед відповідачем складає 1 116 754,26 грн., звітом про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень-червень 2016р., фінансовим звітом відповідача, зверненням до голови Коцюбинської селищної ради від 20.08.2014 № 522, від 17.11.2014 № 723, від 02.09.2015 № 527, від 09.10.2015 № 581, від 23.10.2015 № 599, від 23.11.2015 № 628, від 20.09.2016 № 380, від 03.10.2016 № 430 щодо погодження тарифів з опалення, відповідями селищної ради від 19.10.2015 № 446/04.12 та від 24.12.2015 № 04.12/719, а також у оскаржуваному рішенні зазначено, та підтверджується матеріалами справи те, що основна заборгованість за договором була повністю погашена відповідачем до звернення позивача до суду із даним позовом, тому, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав для реалізації права відповідача на зменшення розміру пені заявленої позивачем з 4 906,04 грн. до 2 453,02 грн., що становить 50% від розміру пені, заявленої позивачем.

Посилання скаржника на те, що бюджетом України та фінансовим планом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", який затверджений Кабінетом Міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу; внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ, позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних; єдиним джерелом часткової компенсації понесених втрат є стягнення з боржників пені у розмірі, передбаченому умовами договорів є безпідставним та необґрунтованим, враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази, які обґрунтовують, як наявність конкретних негативних наслідків, пов'язаних із даним порушенням відповідача, так і факту завдання збитків позивачу та їх розміру.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2016 у справі № 911/3165/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2016 у справі № 911/3165/16 залишити без змін.

3. Справу № 911/3165/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Повний текст постанови складено 16.06.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім