РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017Справа №910/6429/17

За позовомЗаступника керівника Київської місцевої прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
до1. Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 2. Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаЛіцею «Голосіївський» №241 міста Києва
провизнання недійсними пунктів умов конкурсу
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

прокурор:Чала О.В.
від позивача:не з'явився
від відповідача 1:Глущенко Д.В.
від відповідача 2:Глущенко Д.В.
від третьої особи:Шульга Н.В.

Обставини справи:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсними пунктів умов конкурсу.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсними підпунктів 2.11 та 2.16 пункту 2 Умов конкурсу із залучення інвестора до реалізації проекту «Облаштування футбольного поля із штучного покриття та супутньою спортивною інфраструктурою ліцею «Голосіївський» №241 міста Києва на вул. Голосіївській, 12 у Голосіївському районі», затверджених протоколом №92/2016 від 16.12.2016 р. засідання конкурсної комісії по залученню інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2017 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 24.05.2017 р., залучено до участі у справі Ліцей «Голосіївський» №241 міста Києва в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

24.05.2017 р. представником відповідачів до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували з огляду на те, що оскаржувані умови конкурсу жодним чином не суперечать вимогам чинного законодавства України та не порушують прав та законних інтересів територіальної громади міста Києва.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 24.05.2017 р. та 12.06.2017 р. розгляд справи відкладався на 12.06.2017 р. та 26.06.2017 р. відповідно.

Прокурор в судове засідання 26.06.2017 р. з'явилася, на виконання вимог ухвали суду надала додаткові письмові пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги просила задовольнити повністю.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, 24.05.2017 р. до канцелярії суду надав пояснення по справі, розгляд справи просив здійснювати за його відсутністю.

В судове засідання представник відповідачів з'явився, вимоги ухвали суду виконав, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у позовній заяві обставини.

Представник третьої особи в судове засідання з'явилася, надала пояснення по справі.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1213 від 02.12.2016 р. відповідно до Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради №528/1189 від 24.05.2007 р., та рішень постійно діючої конкурсної комісії по залученню інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, утвореної розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1403 від 22.10.2007 р. (протоколи від 08.07.2016 р. №85/2016, від 02.09.2016 р. №87/2016 та від 20.10.2016 р. №89/2016), було затверджено перелік об'єктів, які потребують залучення інвестицій, а саме визначено об'єкт «Облаштування футбольного поля із штучного покриття та супутньою спортивною інфраструктурою ліцею «Голосіївський» №241 міста Києва на вул. Голосіївській, 12 у Голосіївському районі».

Відповідно до протоколу №92/2016 від 16.12.2016 р. постійно діючої конкурсної комісії по залученню інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва були затверджені умови конкурсу із залучення інвестора до реалізації проекту «Облаштування футбольного поля із штучного покриття та супутньою спортивною інфраструктурою ліцею «Голосіївський» №241 міста Києва на вул. Голосіївській, 12 у Голосіївському районі» (надалі - «Умови»).

Спір у справі виник у зв'язку з неправомірним, на думку прокурора, включенням до пункту 2 Умов підпунктів 2.11 та 2.16, які порушують приписи чинного законодавства України та права територіальної громади міста Києва.

Зокрема, як на підставу для визнання вказаних підпунктів Умов прокурор вказує на те, що приймаючи підпункт 2.11 пункту 2 Умов конкурсна комісія передбачила набуття права власності інвестора на об'єкт інвестування - комунальне майно поза приватизаційною процедурою.

Крім того прокурор вказує, що підпунктом 2.16 пункту 2 Умов передбачено право інвестора на отримання прибутку від використання об'єкту інвестування, що порушує права та інтереси дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційна діяльність забезпечується шляхом реалізації інвестиційних проектів і проведення операцій з корпоративними правами та іншими видами майнових та інтелектуальних цінностей.

Частинами 1 та 2 статті 9 вказаного Закону визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Рішенням Київської міської ради №528/1189 від 24.05.2007 р. було затверджено Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва (надалі - «Положення»), яке визначає порядок підготовки, проведення інвестиційного конкурсу, укладення інвестиційних договорів на залучення інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, у тому числі соціальної інфраструктури міста, об'єктів незавершеного будівництва, станцій метрополітену, підземних переходів, автошляхів, площ та інших об'єктів, на умовах проведення інвестиційного конкурсу.

Пунктом 1.2 Положення визначено, що інвестиційний конкурс проводиться з метою створення сприятливих умов для провадження інвестиційної діяльності та забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку міста Києва та поповнення бюджету міста Києва.

За змістом п. 1.5 Положення рішення про проведення конкурсу та про затвердження переможця конкурсу приймає виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) за поданням організатора конкурсу шляхом видання відповідного розпорядження.

Матеріалами справи підтверджується, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1213 від 02.12.2016 р. було затверджено перелік об'єктів, які потребують залучення інвестицій, а саме визначено об'єкт «Облаштування футбольного поля із штучного покриття та супутньою спортивною інфраструктурою ліцею «Голосіївський» №241 міста Києва на вул. Голосіївській, 12 у Голосіївському районі».

Суд відзначає, що в даному випадку прокурором не оскаржується вказане рішення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформлене розпорядженням №1213 від 02.12.2016 р., а вказується на неправомірність окремих підпунктів Умов конкурсу із залучення інвестора, затверджених протоколом засідання комісії №92/2016 від 16.12.2016 р.

Пунктом 6.2.1-6.2.3 Положення визначено, що для проведення конкурсів виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) утворює постійно діючу конкурсну Комісію. Свою діяльність Комісія здійснює відповідно до законодавства України, рішень Київської міської ради, розпоряджень Київського міського голови, розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та цього Положення. У випадках проведення конкурсу по об'єктах, які надаються у концесію, проведення конкурсу повинно відповідати Закону України «Про концесії». Комісія є колегіальним органом. До складу Комісії можуть входити голови постійних комісій Київської міської ради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку, земельних відносин, власності, містобудування та архітектури, представники від блоків, фракцій та груп Київської міської ради (за згодою), представники виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Склад Комісії формується за принципом: 50 відсотків від депутатів Київської міської ради, 50 відсотків від виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Персональний склад Комісії затверджується розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Розпорядженням КМДА від 22.10.2007 р. №1403 затверджено склад постійно діючої конкурсної комісії по залученню інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва та створено робочу групу для виконання робіт та надання послуг, пов'язаних з організацією та проведенням конкурсів та затверджено її склад.

Таким чином, складу постійно діючої конкурсної комісії сформовано із принципу: 50 відсотків від депутатів Київської міської ради, 50 відсотків від виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

На засіданні постійно діючої конкурсної комісії по залученню інвесторів 16.12.2016 р. затверджено умови конкурсу із залучення інвестора до реалізації проекту «Облаштування футбольного поля із штучного покриття та супутньою спортивною інфраструктурою ліцею «Голосіївський» №241 міста Києва на вул. Голосіївській, 12 у Голосіївському районі».

Вказаними Умовами було визначено інформацію про об'єкт інвестування, порядок укладення з переможцем інвестиційного договору, основні умови конкурсу тощо.

Зокрема, оскаржуваними прокурором підпунктами Умов було визначено, що:

- право власності на об'єкт інвестування належить інвестору. Об'єкт інвестування та його складові не є нерухомим майном та право власності інвестора на них не підлягає державній реєстрації (п.п. 2.11);

- інвестор має право на отримання прибутку від використання об'єкта інвестування виключно для проведення навчання дітей (шкільні заняття, спортивні секції, тощо). Здійснення такої діяльності на території об'єкта інвестування здійснюється інвестором відповідно до законодавства України. Використання об'єкта інвестування з іншою метою забороняється (п. 2.16).

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Прокурор вказує, що оскільки спірним підпунктом 2.11 пункту 2 Умов визначено, що право власності на об'єкт інвестування належить інвестору, то в даному випадку існує порушення Закону України «Про освіту» та Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Тобто, приписами чинного законодавства України визначено, що інвестор як вкладник матеріальних цінностей в об'єкт інвестування має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій.

Таким чином, комісією правомірно було включено до Умов пункт 2.11 пункту 2 Умов відповідно до якого право власності на об'єкт інвестування належить інвестору.

При цьому, вказаним підпунктом визначено, що об'єкт інвестування та його складові не є нерухомим майном та право власності інвестора на них не підлягає державній реєстрації.

Відтак, оспорюваним положенням Умов комісією було встановлено, що інвестор має право власності виключно на інвестиційні надбання (футбольне поле із штучного покриття з супутньою інфраструктурою), які самостійно розміщує на території ліцею, які не є нерухомим майном та не підлягає державній реєстрації.

З огляду на викладене суд вважає недоведеним твердження прокурора про те, що внаслідок прийняття конкурсною комісією оспорюваних положень Умов будуть порушені приписи чинного законодавства України щодо приватизації комунального майна.

Більш того, положення вказаних Умов конкурсної комісії не є підставою для автоматичного, тобто, поза передбаченою законодавством процедурою набуття інвестором права власності на майно, оскільки згідно приписів ч.ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Також суд критично оцінює твердження прокурора про те, що положеннями п.п. 2.16 п. 2 Умов були порушені права та інтереси дітей, оскільки прокурором не доведено які саме права та інтереси були порушені, а також не вказано нормативно-правового акту, якому б вказаний пункт суперечив.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку висновку, що прокурором не доведено невідповідності підпунктів 2.11 та 2.16 пункту 2 Умов конкурсу із залучення інвестора до реалізації проекту «Облаштування футбольного поля із штучного покриття та супутньою спортивною інфраструктурою ліцею «Голосіївський» №241 міста Києва на вул. Голосіївській, 12 у Голосіївському районі» вимогам чинного законодавства та наявності підстав для визнання таких пунктів недійсними, оскільки спірні Умови були затверджені на підставі та у відповідності до Положення та відповідають приписам чинного законодавства України.

Більш того суд відзначає, що затвердження постійно діючою конкурсною комісією по залученню інвесторів 16.12.2016 р. спірних Умов є лише проміжною стадією процедури проведення інвестиційного конкурсу, заключною стадією якого є укладення відповідного інвестиційного договору.

При цьому, за змістом п. 6.3.6 Положення підписання інвестиційного договору між організатором конкурсу, замовником будівництва та переможцем конкурсу здійснюється протягом трьох робочих днів після узгодження остаточного варіанта інвестиційного договору. У випадку, коли переможець конкурсу має бажання виступити замовником та інвестором, він повинен попередити про це організатора конкурсу, зазначивши про це в своїй пропозиції. Від організатора конкурсу договір підписує начальник Головного управління економіки та інвестицій. Відповідно до рішення Комісії про передачу функції замовника переможцю конкурсу інвестиційний договір підписується між організатором конкурсу та переможцем протягом трьох робочих днів після узгодження остаточного варіанта інвестиційного договору.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, а також ст. 20 Господарського кодексу України. Одним з передбачених законом способів захисту є визнання права.

Статями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно зі ст. ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов'язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

Однак, прокурор звернувся з позовом до суду за захистом прав, які можуть будуть порушенні у майбутньому, оскільки на даний момент конкурс на залучення інвестицій ще триває, а відтак даний позов є таким, що поданий передчасно.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Більш того, оскільки склад постійно діючої конкурсної комісії сформований із принципу: 50 відсотків від депутатів Київської міської ради, 50 відсотків від виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), прокурором не було доведено суду, що заявлені вимоги спрямовані на захист прав чи інтересів позивача, що згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові прокурора правових підстав необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Заступника керівника Київської місцевої прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.06.2017 р.

Суддя В.П. Босий