РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017Справа №910/7196/17

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про внесення змін до договору

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Волощук П.Ю. - за довіреністю №Лв-6622-16 від 05.12.2016 року;

від відповідача: Ільницький І.Й. - за довіреністю №2-127д від 08.12.2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про внесення змін до договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача на момент існування договірних відносин за Договором №28ВТ/11 про надання послуг по транспортуванню природного для виробничо-технологічних втрат від 31.10.2011 року відбулися зміни, що суттєво впливають на права та обов'язки учасників договірних відносин на ринку природного газу. Так, 01.10.2015 року набрав чинності Закон України «Про ринок природного газу», 27.11.2015 року, набрали чинності Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493 та Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, які по-новому стали врегульовувати відносини, що складаються між Операторм ГРМ та Оператором ГТС.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов визнавши укладеною додаткову угоду №2 до договору про надання послуг по транспортуванню природного для виробничо-технологічних втрат №28 ВТВ/11 від 31 жовтня 2011 року у редакції запропонованої позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 13.06.2017 року.

13.06.2017 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно якого заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

В судовому засіданні 13.06.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 13.06.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (далі по тексту - замовник, позивач, ПАТ "Львівгаз") та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (далі по тексту - газотранспортна організація, відповідач) укладено Договір №28ВТ/11 про надання послуг по транспортуванню природного для виробничо-технологічних втрат від 31.10.2011 року (далі по тексту - Договір).

28.12.2012 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, згідно якої Договір викладено в новій редакції (далі по тексту - Договір в редакції від 28.12.2012 року), за умовами якого Газотранспортне підприємство зобов'язується надати Замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі газу в внутрішньопромислові трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а Замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що на дуку позивача на момент існування договірних відносин за Договором №28ВТ/11 про надання послуг по транспортуванню природного для виробничо-технологічних втрат від 31.10.2011 року відбулися зміни, що суттєво впливають на права та обов'язки учасників договірних відносин на ринку природного газу. Так, 01.10.2015 року набрав чинності Закон України «Про ринок природного газу», а 27.11.2015 року набрали чинності Кодекс газотранспортної системи (далі по тексту - Кодекс ГТС), затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493 та Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, які по-новому стали врегульовувати відносини, що складаються між Операторм ГРМ та Оператором ГТС.

З метою приведення Договору у відповідність до спеціального законодавста, в порядку визначеному ст.. 188 ГК України, ПАТ «Львівгаз» надіслано лист з пропозицією до Відповідача №Lv 007.2-СЛ-2553-0317 від 16.03.2017р. про внесення змін до Договору та викласти п.10.1 Договору в наступній редакції: «цей договір набуває чинності з дати підписання та поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 31 жовтня 2011 року та діє до 27 листопада 2015 року» (копія додається). Відповідачеві пропозиція надіслана, що підтверджується квитанцією з ЛД ПАТ «Укрпошти» про скерування цінним листом пріоритетним з описом (копія додається).

Відповідно до ч. 3 ст.188 ГК України Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

11.04.2017р.у відповідь на лист №Lv 007.2-СЛ-2553-0317 від 16.03.2017р. на адресу ПАТ "Львівгаз" надійшов лист вх. № СЛ-2297- Lv01-0417, в якому позивачем висловлено незгоду щодо зміни Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо посилання Позивача на Закон України «Про ринок природного газу» та Кодекс газотранспортних систем (Кодекс ГТС), як підставу укладення Додаткової угоди №2, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 306 ГК України передбачено, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ГК України обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюється Конституцією України та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Статтею 2 Закону України «Про трубопровідний транспорт» встановлено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

В ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» наведені визначення термінів «транспортування природного газу» та «газотранспортної системи».

Відповідно до вказаних понять, транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу; газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Крім того, Міністерство палива та енергетики наказом №604 від 30.09.2004 року затвердило Перелік нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат нафти, природного газу та газового конденсату під час їх видобування, підготовки до транспортування та транспортування та Порядку визначення їх розмірів (далі по тексту - Перелік №604).

Згідно розділу 2 Перелік №604 видобування - технологічний процес вилучення з покладу нафти, природного газу та газового конденсату, їх підйому на денну поверхню та подавання до установок підготовки до транспортування; транспортування - технологічний процес переміщення нафти, природного газу та газового конденсату мережею промислових трубопроводів, що знаходяться на балансі суб'єкта господарювання.

Отже, внутрішньопромислові трубопроводи Відповідача та діяльність, пов'язана з ними є складовою частиною трубопровідного транспорту.

Переміщення природного газу за умовами Договору № 28ВТВ/2011 від 31.10.2011 р. здійснюється внутрішньопромисловими трубопроводами Відповідача (п.1.1 Договору), які не є частиною магістрального трубопроводу, а отже і не являються частиною газотранспортної системи.

Положення Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ «Укргазвидобування» послуг із транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, а також не зачіпають відповідні правовідносини Товариства з газопостачальними підприємствами. Вищезгадані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений Договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послуг ПАТ «Укргазвидобування» поза газотранспортною системою - шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Як наслідок, положення Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу ГТС в частині транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами не поширюються на правовідносини, які склалися між Позивачем та Відповідачем, а відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 179 ЦК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Крім того, ПАТ «Укргазвидобування» не є оператором газотранспортної системи в розумінні положень Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, оскільки не здійснює свою господарську діяльність в рамках спірного Договору із залученням магістральних газопроводів, які є обов'язковою складовою газотранспортної системи.

Позивач в позовній заяві зазначає про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу ГТС, відбулася фактична зміна обставин, що на його думку є достатньою підставою для укладення Додаткової угоди №2 на запропонованих ним умовах.

Суд зазначає, що Закон України «Про ринок природного газу» опублікований 07.05.2015 року та відповідно до п.1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» набув чинності 08.05.2016 року.

Крім того, незважаючи на те, що вказаний закон введений в дію з 01.10.2015 року, а Кодекс ГТС набрав чинності 27.11.2015 р., які Позивач вказує як підставу для істотної зміни обставин, Позивач в січні 2016 року отримував послуги по договору №28ВТВ/2011 від 31.10.2011р., що підтверджується актом №1-ВТВ наданих послуг від 31.01.2016 р. та оплатив їх 10.03.2016 року, що підтверджується реєстром розрахункових документів АБ «Укргазбанк» від 12.06.2017 р. Позивач повністю розрахувався з Відповідачем за надані послуги по вищезгаданому договору.

З лютого 2016 року Позивач не використовував природний газ отриманий з внутрішньопромислових мереж для виробничо-технологічних втрат не використовувався і відповідно послуги по договору № 28ВТВ/11 від 31.10.2011 року не надавались.

В разі подальшого використання природного газу з мереж Відповідача для виробничо-технологічних втрат Позивача, послуги з його транспортування будуть надаватись відповідно до договору №28ВТВ/11 від 31.10.2011 року.

Відповідно до п.11.1 Договору, даний договір набирає чинність з моменту його підписання і діє до 31.12.2013 року, та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії жодна із сторін не висловила наміру припинити його дію або переглянути його умови.

Оскільки, від Позивача в установленому порядку та строки не надходило жодних звернень на адресу ГПУ «Львівгазвидобування» щодо припинення дії Договору, то відповідно цей договір є діючим і як наслідок, відповідно до ст. 629 Цивільного Кодексу України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами для виробничо-технологічних втрат Позивача будуть надаватись в 2017 році саме на умовах цього Договору.

Порядок зміни, розірвання договору у зв'язку з зміною істотних обставин врегульовано ст.652 ЦК України.

Статтею 652 ЦК України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно ч.4 ст.652 ЦК України, зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, твердження Позивача щодо наявності істотної зміни обставин, якими керувалися Сторони при укладанні Договору є хибним, оскільки законодавство, яке регулює правовідносини між ПАТ «Львівгаз» та ПАТ «Укргазвидобування» не змінювалося, положення нормативно-правових актів, на які посилається Позивач не мають відношення до господарського зобов'язання обумовленого Договором.

Таким чином, не настала наявність обов'язкових умов істотної зміни обставин, передбачених ст. 652 ЦК України.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 30.06.2017 року.