РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017Справа №910/8522/17
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомКиївського міського центру зайнятості
доДержавної спеціалізованої бюджетної установи Аграрного фонду
простягнення 338,72 грн.
за участю представників сторін:
позивача: Гергель П.М. (довіреність №19-4830 від 18.05.2017р.);
відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський міський центр зайнятості звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрний фонд про стягнення 338,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку із наданням відповідачем довідки про середню заробітну плату ОСОБА_2 з недостовірними відомостями, з відповідача підлягає стягненню переплата допомоги по безробіттю у розмірі 338,72 грн. за період з 20.10.2014р. по 19.12.2014р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.05.2017р. порушено провадження у справі №910/8522/17, розгляд справи призначено на 14.06.2017р.

Судове засідання 14.06.2017р. не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Князькова В.В. на лікарняному.

14.06.2017р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду представником позивача подано документи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 05.07.2017р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Уповноважений представник відповідача на виклик суду не з'явився, відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог відповідачем не надав.

При цьому, суд відзначає, що ухвали суду про розгляд справи, відправлені на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 01033, м. Київ, вулиця Жилянська, буд. 47, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось до господарського суду 21.06.2017р.

Вищий господарський суд України у п.11 інформаційного листа від 15.03.2007р. №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України від відповідача до Господарського суду міста Києва не надходило.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що позивачем надані всі докази необхідні для прийняття рішення та беручи до уваги приписи ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/8522/17.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.10.2014р. до Дарницького районного центру зайнятості звернувся ОСОБА_3 із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати по безробіттю.

Останнім місцем роботи ОСОБА_3 була Державна спеціалізована бюджетна установа Аграрний фонд - водій автотранспортних засобів, з якого його було звільнено 30.09.2014р. відповідно до п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості від 13.10.2014р. за №НТ141013 ОСОБА_3 було надано статус безробітного.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості від 14.10.2014р. за №НТ141014 ОСОБА_3 з 14.10.2014р. призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі в залежності від страхового стажу: понад 10 років - 70% середньої з/п (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - 90 к.д., 80% - 90 к.д., 70 % - 180 к.д.

На підставі даної довідки ОСОБА_3, за період перебування на обліку у центрі зайнятості з 20.10.2014р. по 19.12.2014р., ОСОБА_3. було виплачено допомогу по безробіттю у сумі 6060,99 грн., що підтверджується відомостями виплат за видами забезпечення "Допомога по безробіттю" за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року.

Звертаючись до суду з даним позовом Київський міський центр зайнятості вказує на те, що під час реєстрації в центрі зайнятості ОСОБА_3 надав документи, які є підставою для надання особі статусу безробітного та визначення розміру матеріального забезпечення, а саме довідку про середню заробітну плату (доход) від 03.10.2014р. № 23, за період березень 2014 року - серпень 2014 року з середньоденною заробітною платою 148,67 грн., яка видана Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд.

Позивачем на адресу Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрний фонд було направлено претензію - повідомлення про повернення коштів за №22/1753 від 12.12.2016р. та повторно претензію № 22/3954 від 20.03.2017p., з пропозицією повернути кошти в сумі 338,72 грн., однак відповідачем в добровільному порядку зазначені кошти не сплачено.

У зв'язку із наданням відповідачем довідки про середню заробітну плату ОСОБА_2 з недостовірними відомостями, позивач просить з відповідача стягнути переплату допомоги по безробіттю у розмірі 338,72 грн. за період з 20.10.2014р. по 19.12.2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно преамбули Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Члени особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками, громадяни України, які працюють за межами України та не застраховані в системі соціального страхування на випадок безробіття країни, в якій вони перебувають, мають право на забезпечення за цим Законом за умови сплати страхових внесків, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Працюючі пенсіонери у разі звернення до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні мають право на соціальні послуги щодо пошуку підходящої роботи, перенавчання та підвищення кваліфікації, а також на інформаційні та консультаційні послуги, пов'язані з працевлаштуванням, профілактичні заходи відповідно до статті 71 цього Закону (ст. 6 Закону в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" видами забезпечення є допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, видами соціальних послуг є професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації та профорієнтації.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Згідно п. 1, 2 Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016р. за № 1543 1, державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України. Служба складається з Державної служби зайнятості (Центрального апарату) (далі - Центральний апарат Служби), Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості), міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості (далі - базові центри зайнятості), Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, професійно-технічних навчальних закладів державної служби зайнятості, інших навчальних закладів державної служби зайнятості (далі - навчальні заклади Служби), а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою (далі - підпорядковані Службі юридичні особи). Регіональні та базові центри зайнятості можуть створювати поза їх місцезнаходженням відокремлені підрозділи (філії), які виконуватимуть функції, визначені для них відповідним регіональним чи базовим центром зайнятості.

Пунктом 1 Положення про Київський міський центр зайнятості передбачено, що Київський міський центр зайнятості (далі - центр) є органом державної служби зайнятості,на який покладаються функції робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у місті Києві. Центр підпорядковується та підзвітний Державному центру зайнятості - виконавчій дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Діяльність центру спрямована на реалізацію заходів соціального захисту населення від безробіття, сприяння громадянам у підборі підходящої роботи, надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, професійної орієнтації, надання послуг роботодавцям щодо добору працівників та інформаційно-консультаційних послуг, а також реалізації інших завдань, визначених законодавством у сфері зайнятості населення та загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, на території міста Києва.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009р. за № 60/62 та постановою правління Пенсійного Фонду України від 13.02.2009р. за №7 - 1, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.03.2009р. за №232/16248, центрами зайнятості проводяться розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення з метою перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та визначення розміру матеріального забезпечення. Для проведення зазначених розслідувань центри зайнятості звіряють дані, зазначені у документах страхувальника з базою даних Пенсійного фонду України та Державної податкової адміністрації України, а в разі необхідності - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.

Судом встановлено, що в результаті обміну між Державним центром зайнятості та Пенсійним фондом України було виявлено розбіжності між даними ПФУ про дохід особи та даними зазначеними в довідці про заробітну плату (дохід) (далі Довідка) від 03.10.2014р. за № 23.

У зв'язку з чим Шевченківським районним центром зайнятості проведено перевірку достовірності зазначених у довідці про середню заробітну плату даних безпосередньо у роботодавця (Державній спеціалізованій бюджетній установі Аграрний фонд).

Перевіркою встановлено, що довідка про середню заробітну плату від 03.10.2014р. за №23 не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001р. № 1266, та не відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства.

Про, що спеціалістом Шевченківського РЦЗ складено акт № 231 від 26.02.2015р. в якому зазначено, що в Довідці № 23 виданій гр. ОСОБА_3 Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд виявлені розбіжності по заробітній платі.

Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд надано нову довідку про середню заробітну плату (дохід) за №2 від 26.02.2015р. з середньоденною заробітною платою - 140,33. грн.

За результатами перевірки встановлено, що роботодавцем (Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд) надано ОСОБА_3, довідку про середню заробітну плату №23 із недостовірними відомостями, що спричинило переплату допомоги по безробіттю в розмірі 338,72 грн.

Згідно пункту 2 частини другої статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», роботодавець зобов'язаний подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про: розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», достовірність зазначених у документах даних перевіряється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. У разі подання недостовірних відомостей, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.

Судом встановлено, що на підставі довідки №23 від 03.10.2014р за період перебування на обліку у центрі зайнятості з 20.10.2014р. по 19.12.2014р., ОСОБА_3. було виплачено допомогу по безробіттю у сумі 6060,99 грн., що підтверджується відомостями виплат за видами забезпечення "Допомога по безробіттю" за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості №14 від 27.03.2015р. на підставі Акту №231 від 27.03.2015р. вирішено провести перерахунок страхових виплат ОСОБА_3 та зобов'язано Керівника ДСБУАФ надіслати Державній спеціалізованій бюджетній установі Аграрний фонд повідомлення про необхідність відшкодування переплати допомоги по безробіттю в розмірі 338,72 грн.

Частиною четвертою статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, утримується із роботодавця.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 3 статті 5 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте, відповідач, в порушення вимог ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", не здійснив перерахування позивачу суми, виплаченої останнім ОСОБА_3, допомоги по безробіттю.

На час розгляду справи доказів перерахування коштів в сумі 338,72 грн. на користь позивача відповідачем не надано.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, належних доказів на заперечення обставин повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно до документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 338,72 грн.

Судовий збір у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Київського міського центру зайнятості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1, ) на користь Київського міського центру зайнятості (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 47-б, ) 338 (триста тридцять вісім) грн. 72 коп. - заборгованості.

3. Стягнути з Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1, ) на користь Державного Бюджету України 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

У судовому засіданні 05.07.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 07.07.2017 року.

Суддя В.В. Князьков