ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 року Справа № 904/2868/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: представник Денисенко Т.М., довіреність № 7 від 26.06.2017

від відповідача: представник Бєляніна Я.О. довіреність № 10/04-3 від 10.04.2017; адвокат Сухомлин О.В., довіреність № 10/04-4 від 10.04.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2017 року у справі № 904/2868/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марафон", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп", м. Дніпро

про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, трьох відсотків річних та інфляційних втрат (договір поставки № 001-УП від 05.01.2015 року)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марафон" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" про стягнення з останнього на свою користь процентів за користування чужими грошовими коштами за договором № 001-УП від 05.01.2015 у сумі 424 009, 98 грн., 3% річних у сумі 11 598, 32 грн., інфляційних втрат у розмірі 72 455, 05 грн., а всього: 508 063, 35 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2017 у справі № 904/2868/17 (суддя Петренко І.В.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марафон" 401 659, 37 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 10 987, 09 грн. трьох відсотків річних, 19 406, 22 грн. інфляційних втрат, 6 480, 86 грн. судового збору; в решті позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що на виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки № 001-УП від 05.01.2015 позивач поставив, а відповідач отримав товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, підписаними зі сторони як позивача, так і відповідача, який відповідач оплатив у повному обсязі, однак несвоєчасно, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу до стягнення 424 009, 98 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 11 598, 32 грн. 3% річних та 72 455, 05 грн. інфляційних втрат. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами, суд першої інстанції керувався приписами ст. 536 Цивільного кодексу України, пунктом 8.3. спірного договору поставки та, здійснивши перевірку розрахунку відсотків за користування чужими грошовими коштами, визнав розрахунок позивача таким, що містить помилки, а відповідну позовну вимогу такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у сумі 401 659, 37 грн. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат задоволені місцевим господарським судом частково на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та з урахуванням перевірки судом відповідних розрахунків позивача, за наслідками проведення якої суд виявив помилки в розрахунках, внаслідок чого дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 10 987, 09 грн. та інфляційних втрат у сумі 19 406, 22 грн. Відповідно, щодо решти заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум процентів за користування чужими грошовими коштами, 3% річних та інфляційних втрат місцевим господарським судом відмовлено. Також, місцевий господарський суд зазначив, що якщо в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами (ст. 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, відповідач просить скасувати це рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на ті обставини, що суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, пославшись на норми ст. 536 Цивільного кодексу України, зміст пункту 8.3. договору та наданий позивачем розрахунок, ст. 625 Цивільного кодексу України. Разом з тим, як вважає відповідач, з системного аналізу пунктів 5.3., 8.3. та 5.12. договору слідує, що сторони обумовили договором сплату процентів за користування чужими грошовими коштами саме як відповідальність покупця (відповідача) за прострочення ним виконання зобов'язань з оплати поставленого товару за кожен день прострочення такого виконання. Проценти за користування чужими грошовими коштами, які нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов'язання, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, на думку відповідача, підпадають під визначення пені (частина третя статті 549 ЦК України). Отже, за доводами відповідача, відсотки, встановлені пунктом 8.3. договору, що підлягають оплаті відповідно до ст. 536 ЦК України, фактично застосовані як відповідальність у вигляді пені, а тому правовідносини сторін підпадають під правове регулювання ст.ст. 230-232 Господарського кодексу України, на підставі яких з відповідача підлягає стягненню пеня, розмір якої обчислюється з урахуванням вимог ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та її розмір не повинен перевищувати розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня. При цьому відповідач посилається на норми Цивільного кодексу України про позовну давність до вимог про стягнення неустойки, положення частини шостої ст. 232 ГК України та вважає, що місцевим господарським судом при розгляді вимог про стягнення процентів річних за користування чужими грошовими коштами не було встановлено всіх обставин справи, не досліджено докази та не визначено їх допустимість, не застосовано закон, який підлягає застосуванню. Відповідач в апеляційній скарзі зазначає і про те, що має сумніви щодо об'єктивності та неупередженості суду та дотримання засад змагальності при ухваленні оскаржуваного рішення. Так, приймаючи оскаржуване рішення, судом було залишено поза увагою доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, та долучені до матеріалів справи докази; судом не надано правової оцінки та не враховано доводів відповідача щодо позовних вимог та належності доказів, на яких вони ґрунтуються; не відповідає дійсним обставинам справи посилання суду у прийнятому ним рішенні на те, що матеріали справи не містять доказів належного (своєчасного та у повному обсязі) виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині оплати отриманого від позивача товару (ці твердження спростовуються наданими відповідачем виписками по рахункам, актами взаєморозрахунків, доводами позивача про те, що відповідач здійснив повний розрахунок за поставлений товар). Відповідач звертає увагу на обставини недотримання судом першої інстанції процесуальних норм під час розгляду справи, зокрема, під час оголошення рішення 25.04.2017. За доводами відповідача, ухвалою суду від 11.04.2017 розгляд даної справи було призначено на 25.04.2017 на 12:30 в приміщенні господарського суду Дніпропетровської області. Прибувши до приміщення суду в зазначений час, представникам відповідача було повідомлено, що справа розглянута та оголошено рішення; зі слів секретаря судового засідання представники відповідача у це судове засідання нібито не з'явились. Проте, відповідач цю обставину заперечує, зазначає, що його представниками було з'ясовано, що 25.04.2017 винесено ухвалу по справі № 904/4134/17, в якій зазначено, що суд оголошував перерву з 12:30 25.04.2017 до 12:55 25.04.2017, отже, в призначений для проведення судового засідання у даній справі час (12:30 25.04.2017) суд розглядав іншу справу, хоча дана справа була призначена саме на 12:30 25.04.2017. Разом з цим, в протоколі судового засідання по даній справі від 25.04.2017 зазначено час початку судового засідання у даній справі - 12:30. За наведених обставин відповідач вважає, що розгляд даної справи у суді першої інстанції 25.04.2017 відбувався без участі представників відповідача з незалежних від них обставин.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду є законним, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, та є повністю обґрунтованим. Позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення у даній справі суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, не надав правової оцінки та не врахував доводів відповідача стосовно позовних вимог; щодо наведеного зазначає, що у рішенні суду першої інстанції описані всі доводи, наведені сторонами як у позові та додаткових поясненнях позивача, так і у відзиві відповідача; при дослідженні обставин справи та прийнятті рішення місцевий господарський суд брав до уваги пояснення та правову позицію обох сторін, але, перш за все, керувався нормами чинного законодавства України. Також, позивач посилається на ті обставини, що відповідно до поданої відповідачем апеляційної скарги основною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та для відмови в задоволенні позову позивача відповідач наводить аргумент, який жодного разу не заявлявся відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції. Окрім цього, відповідач не зазначив в апеляційній скарзі, в порушення вимог ст. 101 ГПК України, причини, через які він не зміг надати до суду першої інстанції тих доказів та пояснень, які саме були покладені ним в основу даної апеляційної скарги. Так, як зазначає позивач, відповідач посилається на пункт 5.12. спірного договору, відповідно до якого покупець зобов'язаний сплатити постачальнику загальну кінцеву вартість товару, зазначену в розділі 4 даного договору, у термін, передбачений п. 5.2. договору. У випадку, якщо в зазначений термін оплата не буде проведена, в силу вступає положення про санкції, передбачені розділом 8.3. та 5.3. даного договору. За висновком відповідача, зі змісту наведеного пункту договору слідує, що сторони обумовили сплату процентів за користування чужими грошовими коштами саме як відповідальність покупця за прострочення ним виконання зобов'язань по оплаті за поставлений товар за кожен день прострочення, отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов'язання, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені (ч. 3 ст. 549 ЦК). Таке твердження відповідача ґрунтується на підставі правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 08.02.2017 по справі № 3-1217гс16. Проте, позивач вважає, що відповідач суб'єктивно застосував висновки даної постанови Верховного Суду України до вимог позивача про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки у справі, яка розглядалась Верховним Судом України та на яку посилається відповідач, було встановлено, що пунктом 12.5. договору поставки сторони визначили, що за кожну повну або неповну добу прострочення поставки товару та/або прострочення строків проведення монтажних робіт постачальник має сплатити покупцеві штраф у розмірі 5% від загальної вартості непоставленого товару. Виходячи з наведених обставин, Верховний Суд України дійшов висновку, що розмір договірної штрафної санкції обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, що за визначенням ст. 549 ЦК відповідає поняттю пені. Разом з тим, для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов'язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов'язання. Позивач, посилаючись на постанову пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14, зазначає і про те, що стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами (ст. 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (ч. 5 ст. 694 ЦК України) не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією, а отже, застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, а підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими грошовими коштами, по-друге, встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Відтак, зважаючи на обставини даної справи, позивач вважає, що доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а також положеннями чинного законодавства України та спірного договору, які були в повному обсязі та належним чином досліджені місцевим господарським судом при винесенні рішення у справі.

31.05.2017 до апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання, відповідно до змісту якого позивач зазначає, що при обґрунтуванні клопотання про відновлення пропущеного строку для апеляційного оскарження відповідач послався на обставини, які не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами. Щодо доводів відповідача про недотримання судом першої інстанції під час оголошення рішення по справі 25.04.2017 процесуальних норм позивач стверджує, що представники відповідача станом на офіційний час початку судового засідання 25.04.2017 - 12:30 год. були відсутні в приміщенні господарського суду Дніпропетровської області. Даний факт підтверджується відомостями журналу реєстрації осіб, що входять до приміщення суду (копія витягу з журналу реєстрації осіб, що входять до приміщення господарського суду Дніпропетровської області за 25.04.2017 додана до клопотання). Також, позивач вважає, що частина перша ст. 93 ГПК України, встановлюючи строки апеляційного оскарження, не ставить їх в будь-яку залежність від моменту ознайомлення сторони з повним текстом рішення суду першої інстанції, натомість чітко встановлюючи залежність цих строків від дня підписання судом повного тексту рішення. За доводами позивача, відповідач пропустив строк для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі, повний текст якого було складено 25.04.2017. Про дане рішення та його зміст відповідачу було відомо з 28.04.2017, тобто за 8 календарних днів до спливу строку апеляційного оскарження. За наведеного позивач вбачає безпідставне, нічим не обґрунтоване порушення відповідачем законодавчо встановлених строків подання апеляційної скарги, у зв'язку з чим, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, позивач просить відхилити клопотання відповідача про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги та повернути дану апеляційну скаргу відповідачу.

08.06.2017 від позивача надійшли додаткові пояснення. Позивач зазначає, що у постанові ВСУ від 08.02.2017 по справі № 3-1217гс16, на яку посилається відповідач, Верховний Суд України провів паралель між штрафом та пенею, обидва з яких є різновидами неустойки, у той час як проценти за користування чужими грошовими коштами, обумовлені договором, не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією. Відповідно, позивач не вбачає підстав застосувати до спірних правовідносин висновки Верховного Суду України, наведені у зазначеній вище постанові від 08.02.2017. Позивач посилається на ті обставини, що не вимагає від відповідача сплати одночасно процентів за користування чужими грошовими коштами та пені; у спірному договорі не міститься жодного пункту, відповідно до якого постачальник мав би право стягнути з покупця пеню за прострочення оплати товару. За доводами позивача, навіть якщо відповідач прирівнює, всупереч положенням договору та нормам чинного законодавства, проценти за користування чужими грошовими коштами до пені, то все одно не існує жодного порушення його права, передбаченого ст. 61 Конституції України (неможливість бути двічі притягненим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення), оскільки позивач звертається до відповідача із однією вимогою, яка не є вимогою про притягнення до відповідальності за прострочення оплати товару, а є вимогою сплатити проценти за безпідставне користування чужими грошовими коштами. Відповідно до пояснень позивача, зазначаючи в п. 5.3. та в п. 8.3. договору про застосування до покупця у разі прострочення ним оплати за товар процентів за користування чужими грошовими коштами, і в той же час, зазначаючи в п. 8.2. договору про застосування до постачальника в разі порушення строків поставки товару пені, сторони скористались правом, наданим їм, зокрема, частиною четвертою ст. 179 Господарського кодексу України, та погодили на основі вільного волевиявлення умови договору, що, на думку позивача, не суперечать законодавству. Оскільки за приписами частини сьомої ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, при погодженні умов договору, як стверджує позивач, сторони керувались, у тому числі, ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України, згідно з якими загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність тривалістю в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За наведеного, позивач вбачає підстави вважати, що при погодженні умов п. 5.3., п. 8.2., п. 8.3. сторони договору узгодили і застосування до вимог постачальника у разі прострочення оплати товару покупцем загальної позовної давності тривалістю у три роки. Окрім цього, позивач посилається на ті обставини, що всупереч вимогам частини четвертої ст. 267 ЦК України відповідач, прирівнюючи проценти за користування чужими коштами до пені та застосовуючи до них скорочену позовну давність, жодного разу не заявив про сплив позовної давності щодо заявлених позивачем вимог під час розгляду справи у суді першої інстанції. Позивач звертає увагу і на висновки, зроблені Вищим господарським судом України у розділі 8 оглядового листа від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань". У господарській справі, яка була взята для аналізу, договором купівлі-продажу встановлено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за товарним кредитом згідно з умовами оплати, з дати виникнення простроченої заборгованості на суму даної заборгованості нараховуються проценти за користування товарним кредитом із розрахунку 0, 15% за кожний день прострочення оплати; у разі несвоєчасного погашення заборгованості за товарним кредитом згідно з умовами оплати через 10 календарних днів з дати виникнення простроченої заборгованості, на суму заборгованості нараховуються проценти за користування товарним кредитом із розрахунку 1% за кожний день прострочення оплати. Виходячи з наведених положень договору та норм законодавства, Вищий господарський суд України сформулював висновок про те, що пеню необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, що є платою саме за користування ними, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання; передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею), а є саме процентами за користування товарним кредитом відповідно до частини п'ятої статті 694 ЦК України та стягуються незалежно від наявності вини боржника. Зазначені проценти за своєю правовою природою є боргом.

13.06.2017 до апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення. Відповідач зазначає, що враховуючи метод обчислення процентів за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті відповідно до ст. 536 ЦК України, визначений у п. 5.3. договору, та враховуючи приписи ст. 549 ЦК України слідує, що сторони обумовили договором сплату процентів за користування чужими грошовими коштами саме як відповідальність (санкцію покупця за прострочення виконання зобов'язань по сплаті за поставлений товар, яка фактично є відповідальністю у вигляді пені). Оскільки правова природа пені, яка обчислюється за кожен день прострочення, та процентів, які незалежно від їх розміру обчислюються за річною ставкою, є різною, так само як і їх правове регулювання, до відносин по сплаті процентів за користування чужими грошовими коштами слід застосовувати ч. 2 ст. 625 ЦК України. З огляду на вищезазначене, за доводами відповідача, визначений у п. 8.3. договору розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами слід розуміти як інший погоджений сторонами розмір 0,3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування відповідальності у вигляді сплати процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, передбаченої ст. 625 ЦК України, та одночасне стягнення процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами у розмірі, встановленому договором відповідно до ст. 536 ЦК України, є недопустимим, оскільки дані норми, у розумінні п. 5.3. та п. 8.3 договору встановлюють одну і ту ж відповідальність за одне і те саме порушення. На підставі наведеного відповідач не заперечує проти стягнення з нього процентів, нарахованих відповідно до п. 8.3. договору у розмірі 0,3% річних від простроченої суми, що становить 1 098, 70 грн., та інфляційних втрат у сумі 19 406, 22 грн. (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідач вважає безпідставним нарахування та стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 ЦК України в сумі 401 659, 37 грн., що нараховані з розрахунку 0,3% від суми заборгованості за кожен день від простроченої суми.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 року апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження та призначено до розгляду у судове засідання на 01.06.2017 колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів - Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

У судовому засіданні 01.06.2017 оголошено перерву на 13.06.2017 на 10:00 год.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Чередка А.Є. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.06.2017).

У судовому засіданні 13.06.2017 оголошено перерву на 27.06.2017.

У судовому засіданні 27.06.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марафон" (постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (покупець) уклали договір поставки № 001-УП (далі - Договір), відповідно до умов якого (пункт 1.1.) постачальник зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити продукцію, а саме матеріали для гнучкої упаковки (далі по тексту - товар) у кількості, номенклатурі, ціні та в строки згідно з усіма умовами даного Договору поставки та додатковими угодами до нього, які є невід'ємною частиною Договору. Договір поставки укладається на розсуд сторін.

Пункт 2.4. Договору включає положення про домовленість сторін, що відвантаження товару можливо з відтермінуванням платежу, у такому разі сторони повинні підписати специфікацію, у якій буде вказано кількість, номенклатуру, ціну та строки постачання.

На партії товару, до яких не підписана специфікація, відпуск товару відбувається згідно видаткових накладних на умовах даного Договору поставки (п. 2.6. Договору).

Згідно з положеннями пункту 3.2. Договору товар за Договором поставляється окремими партіями. Кількість товару в окремій партії, що поставляється, вказується у видаткових накладних.

Загальна сума Договору складає суму всіх видаткових накладних (п. 4.5. Договору).

Право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі йому товару за накладною (п. 6.8. Договору). Також, за умовами п. 7.9. Договору право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару, вказаної в накладних документах на товар (видаткових накладних та/або актах приймання-передачі).

Відповідно до п. 5.1. Договору товар за даним Договором поставляється за умови 100% передплати.

За приписами п. 5.2. Договору постачальник має право здійснювати продаж товару з відтермінуванням платежу. У разі, якщо постачальник відвантажить покупцю товар без отримання попередньої оплати його вартості, або неповної оплати, покупець протягом робочого дня, в якому було поставлено товар, зобов'язаний оплатити вартість товару, вказаного у видатковій накладній, шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не вказано у специфікації або додатковій угоді.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що у разі прострочення оплати товару, строк якого вказано в п. 5.2. Договору, покупець зобов'язується сплатити постачальнику суму заборгованості за поставлений товар, а також сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день користування чужими грошовими коштами. Відсотки за неправомірне користування чужими коштами покупець сплачує постачальнику по день остаточного погашення заборгованості за поставлений товар. Сплата процентів здійснюється в строк протягом трьох банківських днів після їх нарахування.

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на розрахунковий рахунок постачальника (п. 5.5. Договору).

Відповідно до положень пункту 5.12. Договору покупець зобов'язаний сплатити постачальнику загальну кінцеву вартість товару, зазначену у розділі 4 даного Договору, у термін, передбачений п. 5.2. даного Договору. У випадку, якщо в зазначений термін оплата не буде проведена, в силу вступає положення про санкції, передбачені розділом 8.3. та 5.3. даного Договору.

Пунктом 8.3. розділу 8 Договору - "Відповідальність сторін" передбачено, що у разі несвоєчасного погашення покупцем заборгованості за товар у відповідності з умовами Договору, з дати виникнення простроченої заборгованості на суму заборгованості нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,3%.

До Договору його сторонами було укладено додаткові угоди, а саме: № 1 від 17.12.2015; № 2 від 04.01.2016; № 3 від 01.04.2016 (а.с. 94-96, т. 1).

Пунктом 11.1. Договору в редакції додаткових угод № 1 від 17.12.2015 та № 2 від 04.01.2016 встановлено, що Договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2016 або повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором. Якщо за один місяць до закінчення дії даного Договору жодна із сторін не заявить клопотання про його припинення, Договір продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік. При цьому, будь-яких письмових узгоджень щодо продовження дії Договору сторони одна від одної не вимагають.

Відповідно до матеріалів справи між сторонами підписано специфікації до Договору (а.с. 97-184, т. 1), якими погоджено найменування товару, його кількість, ціну, порядок та строки оплати, умови та строки поставки товару.

На виконання умов укладеного між сторонами Договору протягом березня 2015 року - жовтня 2016 року позивач поставив, а відповідач отримав від позивача товар, що підтверджується підписаними зі сторони позивача та відповідача видатковими накладними (а.с. 59-148, т. 2).

Відповідач отриманий від позивача товар оплатив у повному обсязі, що підтверджується виписками по банківському рахунку позивача (а.с. 149-250, т. 2; а.с. 1-104, т. 3) та реєстрами платіжних документів відповідача (а.с. 215-257, т. 3), однак несвоєчасно, у зв'язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача на свою користь проценти за користування чужими грошовими коштами, 3% річних та інфляційні втрати.

Обставини поставки позивачем відповідачу протягом зазначеного вище періоду товару, отримання його відповідачем та повної оплати його вартості сторонами не заперечуються.

Спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору в частині строків оплати товару.

Переглядаючи оскаржуване рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Враховуючи встановлені умовами Договору та специфікаціями до Договору строки оплати товару, строк оплати переданого на підставі Договору позивачем відповідачу протягом березня 2015 року - жовтня 2016 року за спірними видатковими накладними та отриманого відповідачем товару є таким, що настав.

Відповідач не розрахувався з позивачем за отриманий від позивача протягом березня 2015 року - жовтня 2016 року за спірними видатковими накладними товар з дотриманням встановлених умовами Договору та специфікаціями до Договору строків оплати товару.

При зверненні до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 424 009, 98 грн. позивач відповідні позовні вимоги обґрунтував положеннями п. 5.3. та п. 8.3. Договору, статті 536 та частини третьої статті 692 Цивільного кодексу України. Вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 11 598, 32 грн. та інфляційних втрат у сумі 72 455, 05 грн. ґрунтуються на приписах ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок заявлених позивачем інфляційних втрат з урахуванням пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", дійшов висновку про правомірність нарахування інфляційних втрат у загальній сумі 19 406, 22 грн.

Решта заявлених до стягнення сум інфляційних втрат не є правомірно нарахованими, оскільки позивач включив у розрахунок періоди, в яких борг за видатковими накладними не існував повний місяць, тоді як інфляційні втрати нараховуються за повний місяць існування боргу, окрім того, неправильно визначив періоди початку нарахувань інфляційних втрат, так як розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на визначений індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Відносно позовної вимоги про нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 424 009, 98 грн. та 3% річних у сумі 11 598, 32 грн., апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією, а є платою, як за правомірне, так і за неправомірне користування грошовими коштами.

Одночасно частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України також передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге, - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання (п. 6.1., 6.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Отже, в силу наведених норм вбачається, що за прострочення покупцем виконання обов'язку з оплати отриманого товару нарахування процентів у розмірі 3% річних здійснюється як санкція за порушення грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною третьою ст. 213 Цивільного кодексу України передбачено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Як встановлено вище, відповідно до пункту 5.12. Договору покупець зобов'язаний сплатити постачальнику загальну кінцеву вартість товару, зазначену у розділі 4 даного Договору у термін, передбачений п. 5.2. даного Договору. У випадку якщо в зазначений термін оплата не буде проведена, в силу вступає положення про санкції, передбачені пунктами 8.3. та 5.3. даного Договору.

У свою чергу, пунктом 5.3. Договору передбачено, що у разі прострочення оплати товару, строк якого вказано в п. 5.2. Договору, покупець зобов'язується сплатити постачальнику суму заборгованості за поставлений товар, а також сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день користування чужими грошовими коштами. Відсотки за неправомірне користування чужими коштами покупець сплачує постачальнику по день остаточного погашення заборгованості за поставлений товар. Сплата процентів здійснюється в строк протягом трьох банківських днів після їх нарахування.

Також, пунктом 8.3. розділі 8 Договору - "Відповідальність сторін" визначено, що у разі несвоєчасного погашення покупцем заборгованості за товар у відповідності з умовами Договору, з дати виникнення простроченої заборгованості на суму заборгованості нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,3%.

Отже, враховуючи у сукупності зміст вищенаведених умов Договору, пунктами 5.3. та 8.3. Договору сторонами обумовлено сплату процентів за користування чужими грошовими коштами саме як відповідальність (санкцію) покупця за прострочення виконання зобов'язань по оплаті поставленого товару, тобто як захід відповідальності за порушення грошового зобов'язання (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а не плату за користування чужими грошовими коштами (ст. 536 ЦК України).

Оскільки правова природа процентів за користування чужими грошовими коштами, визначених ст. 536 Цивільного кодексу України, та процентів річних, визначених частиною другою ст. 625 ЦК України, є різною, так само як і їх правове регулювання, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про встановлення сторонами у пунктах 5.3. та 8.3. Договору розміру процентів за користування чужими грошовими коштами у відповідності до ст. 536 Цивільного кодексу України.

За наведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що у відповідності з умовами Договору до відносин сторін по сплаті процентів підлягає застосуванню саме частина друга ст. 625 Цивільного кодексу України.

Стаття 625 Цивільного кодексу України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, встановити інший, ніж 3% річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, однак вказана стаття не надає права змінювати спосіб їх обчислення (нарахування).

Проценти за прострочення виконання грошового зобов'язання, визначені частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, незалежно від їх розміру, слід обчислювати виходячи з їх річної ставки.

З системного аналізу пунктів 5.3., 8.3. та 5.12. Договору у їх взаємозв'язку вбачається, що пунктами 5.3. та 8.3. Договору його сторонами визначено відповідальність одного виду, однак, пунктом 5.3. Договору визначено відповідальність за порушення грошового зобов'язання у розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день користування чужими грошовими коштами, а пунктом 8.3. Договору - відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,3%, без зазначення способу їх нарахування.

Враховуючи вказані неточності Договору, а також спосіб нарахування відсотків, імперативно встановлений частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме виходячи з їх річної ставки, апеляційний господарський суд розцінює відповідальність, встановлену вказаними пунктами Договору, як інший розмір річних, визначений сторонами, а саме 0,3% річних.

Здійснивши розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України та з урахуванням умов Договору, специфікацій до Договору щодо строку оплати поставленого позивачем відповідачу товару, апеляційний господарський суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 0,3% річних за загальний період порушення грошового зобов'язання з 14.03.2015 року по 22.11.2016 року, з урахуванням дат здійснених відповідачем оплат, у сумі 1 099, 40 грн., які розраховані наступним чином:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
276649.7014.03.2015 - 18.03.201550.3 %11.37
226649.7019.03.2015 - 22.03.201540.3 %7.45
186649.7023.03.2015 - 24.03.201520.3 %3.07
136649.7025.03.2015 - 26.03.201520.3 %2.25
1423.5504.04.2015 - 16.04.2015130.3 %0.15
86.5009.04.2015 - 16.04.201580.3 %0.01
57.322.04.2015 - 26.04.201550.3 %0.00
16397.523.04.2015 - 26.04.201540.3 %0.54
8754.8027.04.2015 - 13.05.2015170.3 %1.22
72684.4003.06.2015 - 03.06.201510.3 %0.60
47684.4004.06.2015 - 04.06.201510.3 %0.39
666429.07.2015 - 29.07.201510.3 %0.05
20169.6008.08.2015 - 09.08.201520.3 %0.33
64854.6012.08.2015 - 12.08.201510.3 %0.53
32808.6013.08.2015 - 16.08.201540.3 %1.08
80082.2118.08.2015 - 18.08.201510.3 %0.66
4000019.08.2015 - 19.08.201510.3 %0.33
43681.2019.08.2015 - 20.08.201520.3 %0.72
40417.2521.08.2015 - 09.09.2015200.3 %6.64
83926.2520.08.2015 - 09.09.2015210.3 %14.49
93178.5026.08.2015 - 26.08.201510.3 %0.77
43178.5027.08.2015 - 30.08.201540.3 %1.42
3178.5031.08.2015 - 09.09.2015100.3 %0.26
62444.1626.08.2015 - 09.09.2015150.3 %7.70
3263.9527.08.2015 - 09.09.2015140.3 %0.38
359509.7605.09.2015 - 07.09.201530.3 %8.86
259509.7608.09.2015 - 08.09.201510.3 %2.13
159509.7609.09.2015 - 10.09.201520.3 %2.62
137831.8111.09.2015 - 24.09.2015140.3 %15.86
127921.2725.09.2015 - 27.09.201530.3 %3.15
77921.2728.09.2015 - 29.09.201520.3 %1.28
52921.2730.09.2015 - 05.10.201560.3 %2.61
2921.2706.10.2015 - 11.10.201560.3 %0.14
13108010.09.2015 - 11.10.2015320.3 %34.48
111502.9312.10.2015 - 12.10.201510.3 %0.92
77061.3313.10.2015 - 14.10.201520.3 %1.27
90089.4615.09.2015 - 24.09.2015100.3 %7.40
22501.6019.09.2015 - 11.10.2015230.3 %4.25
77652.8401.10.2015 - 14.10.2015140.3 %8.94
54714.1715.10.2015 - 21.10.201570.3 %3.15
28405.3722.10.2015 - 22.10.201510.3 %0.23
36889.6001.10.2015 - 12.10.2015120.3 %3.64
28668.8003.10.2015 - 12.10.2015100.3 %2.36
4033706.10.2015 - 22.10.2015170.3 %5.64
18742.3723.10.2015 - 03.11.2015120.3 %1.85
120115.6808.10.2015 - 03.11.2015270.3 %26.66
107718.1004.11.2015 - 05.11.201520.3 %1.77
57718.1006.11.2015 - 09.11.201540.3 %1.90
17718.1010.11.2015 - 10.11.201510.3 %0.15
73691.2009.10.2015 - 21.10.2015130.3 %7.87
38659.6817.10.2015 - 10.11.2015250.3 %7.94
26377.7811.11.2015 - 11.11.201510.3 %0.22
18860.0524.10.2015 - 03.11.2015110.3 %1.71
11756.1026.01.2016 - 16.02.2016220.3 %2.12
54704.7709.02.2016 - 16.02.201680.3 %3.59
10064.0001.03.2016 - 02.03.201620.3 %0.16
127679.4001.03.2016 - 02.03.201620.3 %2.09
87743.4003.03.2016 - 03.03.201610.3 %0.72
37743.4004.03.2016 - 08.03.201650.3 %1.55
113280.5005.03.2016 - 08.03.201640.3 %3.71
101023.9009.03.2016 - 09.03.201610.3 %0.83
1023.9010.03.2016 - 10.03.201610.3 %0.01
140632.8010.03.2016 - 10.03.201610.3 %1.15
91656.7011.03.2016 - 11.03.201610.3 %0.75
41656.7012.03.2016 - 14.03.201630.3 %1.02
21611.7019.03.2016 - 22.03.201640.3 %0.71
277872.2405.04.2016 - 05.04.201610.3 %2.28
227872.2406.04.2016 - 06.04.201610.3 %1.87
177872.2407.04.2016 - 07.04.201610.3 %1.46
127872.2408.04.2016 - 12.04.201650.3 %5.24
77872.2413.04.2016 - 13.04.201610.3 %0.64
57872.2414.04.2016 - 14.04.201610.3 %0.47
32872.2415.04.2016 - 18.04.201640.3 %1.08
9500.4419.04.2016 - 20.04.201620.3 %0.16
198698.7212.04.2016 - 20.04.201690.3 %14.66
158199.1621.04.2016 - 21.04.201610.3 %1.30
58199.1622.04.2016 - 25.04.201640.3 %1.91
6709.1629.04.2016 - 03.05.201650.3 %0.27
37174.4023.04.2016 - 03.05.2016110.3 %3.35
22363.4023.04.2016 - 03.05.2016110.3 %2.02
16246.9604.05.2016 - 05.05.201620.3 %0.27
25779.6023.04.2016 - 05.05.2016130.3 %2.75
31927.6029.04.2016 - 05.05.201670.3 %1.83
30071.0406.05.2016 - 09.05.201640.3 %0.99
48660.3606.05.2016 - 09.05.201640.3 %1.60
28731.4010.05.2016 - 10.05.201610.3 %0.24
109690.5407.05.2016 - 10.05.201640.3 %3.60
98421.9411.05.2016 - 12.05.201620.3 %1.61
63421.9413.05.2016 - 15.05.201630.3 %1.56
54301.5605.05.2016 - 15.05.2016110.3 %4.90
149317.9906.05.2016 - 15.05.2016100.3 %12.24
41434.6113.05.2016 - 15.05.201630.3 %1.02
88165.4826.05.2016 - 29.05.201640.3 %2.89
139006.7228.05.2016 - 29.05.201620.3 %2.28
127172.2030.05.2016 - 06.06.201680.3 %8.34
27172.2007.06.2016 - 12.06.201660.3 %1.34
93030.3831.05.2016 - 12.06.2016130.3 %9.91
40202.5813.06.2016 - 14.06.201620.3 %0.66
81156.7804.06.2016 - 14.06.2016110.3 %7.32
62024.3215.06.2016 - 15.06.201610.3 %0.51
26729.6016.06.2016 - 22.06.201670.3 %1.53
191219.5909.06.2016 - 22.06.2016140.3 %21.94
359168.7823.06.2016 - 23.06.201610.3 %2.94
309168.7824.06.2016 - 28.06.201650.3 %12.67
259168.7829.06.2016 - 30.06.201620.3 %4.25
159168.7801.07.2016 - 01.07.201610.3 %1.30
109168.7802.07.2016 - 03.07.201620.3 %1.79
59168.7804.07.2016 - 05.07.201620.3 %0.97
179699.4317.06.2016 - 05.07.2016190.3 %27.99
158868.2106.07.2016 - 07.07.201620.3 %2.60
118868.2108.07.2016 - 11.07.201640.3 %3.90
78868.2112.07.2016 - 14.07.201630.3 %1.94
11070.7517.06.2016 - 14.07.2016280.3 %2.54
15051.0018.06.2016 - 14.07.2016270.3 %3.33
4989.9615.07.2016 - 18.07.201640.3 %0.16
28192.4522.06.2016 - 18.07.2016270.3 %6.24
45518.0425.06.2016 - 18.07.2016240.3 %8.95
28700.4519.07.2016 - 21.07.201630.3 %0.71
133083.2428.06.2016 - 21.07.2016240.3 %26.18
101783.6922.07.2016 - 26.07.201650.3 %4.17
61783.6927.07.2016 - 27.07.201610.3 %0.51
11783.6928.07.2016 - 28.07.201610.3 %0.10
22944.8017.06.2016 - 28.07.2016420.3 %7.90
316738.8126.08.2016 - 12.09.2016180.3 %46.73
307819.0313.09.2016 - 15.09.201630.3 %7.57
257819.0316.09.2016 - 18.09.201630.3 %6.34
207819.0319.09.2016 - 21.09.201630.3 %5.11
157819.0322.09.2016 - 22.09.201610.3 %1.29
107819.0323.09.2016 - 27.09.201650.3 %4.42
1782.4428.09.2016 - 29.09.201620.3 %0.03
35537.2506.07.2016 - 28.07.2016230.3 %6.70
35536.7929.07.2016 - 04.08.201670.3 %2.04
18563907.07.2016 - 04.08.2016290.3 %44.13
46175.7905.08.2016 - 09.08.201650.3 %1.89
6175.7910.08.2016 - 10.08.201610.3 %0.05
123318.1211.07.2016 - 28.07.2016180.3 %18.19
96263.8229.07.2016 - 01.08.201640.3 %3.16
58824.2102.08.2016 - 10.08.201690.3 %4.34
135726.4214.07.2016 - 01.08.2016190.3 %21.14
73166.0302.08.2016 - 14.08.2016130.3 %7.80
8619.9815.08.2016 - 18.08.201640.3 %0.28
115757.3817.07.2016 - 18.08.2016330.3 %31.31
1059.2419.08.2016 - 25.08.201670.3 %0.06
21024.9019.07.2016 - 25.08.2016380.3 %6.55
44308.3821.07.2016 - 25.08.2016360.3 %13.07
51472.7023.07.2016 - 25.08.2016340.3 %14.34
105408.4329.07.2016 - 25.08.2016280.3 %24.19
100107.2126.08.2016 - 29.08.201640.3 %3.28
50107.2130.08.2016 - 31.08.201620.3 %0.82
107.2101.09.2016 - 01.09.201610.3 %0.00
19413.4429.07.2016 - 01.09.2016350.3 %5.57
19995.8006.08.2016 - 01.09.2016270.3 %4.43
146205.9610.08.2016 - 01.09.2016230.3 %27.56
105722.4102.09.2016 - 05.09.201640.3 %3.47
5722.4106.09.2016 - 06.09.201610.3 %0.05
102250.4918.08.2016 - 06.09.2016200.3 %16.76
42972.907.09.2016 - 07.09.201610.3 %0.35
4536019.08.2016 - 07.09.2016200.3 %7.44
22090.3720.08.2016 - 07.09.2016190.3 %3.44
10423.2708.09.2016 - 08.09.201610.3 %0.09
33954.3424.08.2016 - 08.09.2016160.3 %4.45
106702.6126.08.2016 - 08.09.2016140.3 %12.24
51080.2209.09.2016 - 12.09.201640.3 %1.67
102840.2927.08.2016 - 29.09.2016340.3 %28.66
1782.4330.09.2016 - 03.10.201640.3 %0.06
48409.5030.08.2016 - 03.10.2016350.3 %13.89
123373.5607.09.2016 - 03.10.2016270.3 %27.30
73565.4904.10.2016 - 06.10.201630.3 %1.81
23565.4907.10.2016 - 10.10.201640.3 %0.77
80944.2824.09.2016 - 10.10.2016170.3 %11.28
54509.7711.10.2016 - 16.10.201660.3 %2.68
4509.7717.10.2016 - 19.10.201630.3 %0.11
165443.4529.09.2016 - 19.10.2016210.3 %28.48
99953.2220.10.2016 - 23.10.201640.3 %3.28
67836.7206.10.2016 - 23.10.2016180.3 %10.01
67789.9424.10.2016 - 31.10.201680.3 %4.45
0.4301.11.2016 - 03.11.201620.3 %0.00
116410.2508.10.2016 - 03.11.2016270.3 %25.76
66410.6804.11.2016 - 07.11.201640.3 %2.18
16410.6808.11.2016 - 13.11.201660.3 %0.81
105618.5512.10.2016 - 13.11.2016330.3 %28.57
72029.2314.11.2016 - 16.11.201630.3 %1.77
22029.2317.11.2016 - 17.11.201610.3 %0.18
49911.1715.10.2016 - 17.11.2016340.3 %13.91
21940.4018.11.2016 - 22.11.201650.3 %0.90
121375.6028.10.2016 - 22.11.2016260.3 %25.87
141645.0808.11.2016 - 22.11.2016150.3 %17.42

У відсотках за користування чужими грошовими коштами, нарахованих позивачем на підставі ст. 536 Цивільного кодексу України у сумі 424 009, 98 грн., у зв'язку з вищевикладеним, слід відмовити.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що поняття товарного кредиту визначене у п. 14.1.245 Податкового кодексу України і розуміється як товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент.

Тобто, критерієм товарного кредиту є відстрочення розрахунків як обумовлене сторонами зобов'язання і відповідна сплата процентів.

Правовідносини з відстрочення платежу проданого товару регулюються також положеннями ст. 694 Цивільного кодексу України (продаж товару в кредит) з умовою сплати процентів (ст. 536 ЦК України) від дня прострочення плати відстроченого платежу або від дня передання товару продавцем з відстроченою оплатою.

Тобто, сплата процентів з проданого товару може мати місце як обумовлене сторонами зобов'язання.

Відповідальність за невиконання зобов'язання з оплати проданого товару шляхом нарахування процентів у відповідності до положень ст. 536 Цивільного кодексу України не відповідає правовій природі товарного кредиту або продажу товару у кредит.

Водночас, сторонами у Договорі не визначений продаж товару на умовах товарного кредиту (п. 5.1., 5.2.), так як не передбачене відстрочення платежу. Пунктом 5.2. Договору передбачена можливість продажу товару з відтермінуванням платежу та зазначено посилання на положення специфікацій, з аналізу яких вбачається, що частина з них передбачають попередню оплату, а частина відстрочку платежу.

Натомість, проценти за користування товарним кредитом у пунктах 5.3 та 8.3. Договору визначені як загальна відповідальність боржника.

А тому, посилання позивача на те, що між сторонами виникли правовідносини з продажу товару в кредит щодо усіх здійснених поставок, які передбачають, зокрема, зобов'язання боржника сплачувати визначені ст. 536 Цивільного кодексу України проценти річних, є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, з прийняттям нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами (процентів річних) у сумі 1 099, 40 грн., інфляційних втрат у сумі 19 406, 22 грн., в решті позовних вимог слід відмовити.

Наведеним вище спростовуються доводи позивача щодо правомірності заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 536 Цивільного кодексу України та правомірності прийнятого місцевим господарським судом рішення у даній справі.

Апеляційний господарський суд відхиляє пояснення позивача про те, що відповідач при розгляді справи у суді апеляційної інстанції посилається до доводи, які він не наводив у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У суду першої інстанції також було право, дослідивши умови договору та встановивши обставини справи, самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію спірних правовідносин та застосувати при прийнятті рішення саме такі норми матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Також, жодні додаткові докази відповідачем до суду апеляційної інстанції не подавалися.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права при прийнятті рішення (пов'язані з часом проведення судового засідання). З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 11.04.2017 судове засідання відкладено на 25.04.2017 о 12:30 год., отже відповідач мав забезпечити явку свого представника до суду у визначені ухвалою суду дату та час, тоді як за даними журналу реєстрації осіб, що входили до приміщення господарського суду Дніпропетровської області 25.04.2017 року, представники відповідача Бєляніна Я.О. та Сухомлин О.В. прибули до суду о 12:40 год.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо відсутності підстав для поновлення відповідачу строку на апеляційне оскарження та не задовольняє клопотання позивача про повернення даної апеляційної скарги, оскільки питання поновлення відповідачу строку апеляційного оскарження рішення суду у даній справі вирішено ухвалою суду від 18.05.2017; апеляційна скарга прийнята до провадження, а процесуальне законодавство не передбачає можливості повернення апеляційної скарги після її прийняття судом до провадження.

Апеляційний господарський суд також відхиляє посилання відповідача на ті обставини, що відсотки, встановлені пунктом 8.3. Договору, які підлягають оплаті відповідно до ст. 536 ЦК України, фактично застосовані як відповідальність у вигляді пені, а також посилання на відповідну практику Вищого господарського суду України та Верховного Суду України, оскільки правовідносини, які дослужувалися у справах, на які посилається відповідач, не є подібними правовідносинам даної справи (умовам Договору).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за подання позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам; судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно задоволеним вимогам за апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2017 року у справі № 904/2868/17 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2017 року у справі № 904/2868/17 скасувати.

Прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Будьонного, буд. 2А; ідентифікаційний код 36441431) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марафон" (49000, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд.16; ідентифікаційний код 34314692) проценти за користування чужими грошовими коштами (проценти річних) у сумі 1 099 (одна тисяча дев'яносто дев'ять) грн. 40 коп., інфляційні втрати у сумі 19 406 (дев'ятнадцять тисяч чотириста шість) грн. 22 коп., судовий збір за подання позовної заяви у сумі 307 (триста сім) грн. 58 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Марафон" (49000, м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд.16; ідентифікаційний код 34314692) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Будьонного, буд. 2А; ідентифікаційний код 36441431) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 8 044 (вісім тисяч сорок чотири) грн. 71 коп.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Повна постанова складена 30.06.2017

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко