РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2017Справа №910/8246/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномер»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика»
простягнення 61093 грн. 67 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Годзяцький О.В. - представник за довіреністю № 202/01 від 23.05.2017;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.05.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномер» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика» про стягнення 61093 грн. 67 коп., з яких 58984 грн. 00 коп. основного боргу та 2109 грн. 67 коп. 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015, не у повному обсязі здійснив оплату, поставленого позивачем за видатковою накладною №ТМ-0001178 від 27.10.2015 на суму 379955 грн. 28 коп., за видатковою накладною № ТМ-0001226 від 03.11.2015 на суму 193053 грн. 96 коп., за видатковою накладною № ТМ-0001309 від 11.11.2015 на суму 26521 грн. 08 коп. та за видатковою накладною №ТМ-0001583 від 21.12.2015 на суму 19467 грн. 58 коп. товару, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 58984 грн. 00 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2109 грн. 67 коп., нарахованих за період з 01.03.2016 по 11.05.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2017 порушено провадження у справі № 910/8246/17; розгляд справи призначено на 09.06.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 30.06.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 30.06.2017 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 30.06.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвал суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 520.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань сторін про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 30.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

17.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техномер» (постачальник) укладено Договір поставки № ТМ-0000260, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується на умовах даного договору, для виконання покупцем робіт по встановленню вузлів обліку теплової енергії у місті Києві у 2015 році для замовника - ПАТ «Київенерго», поставити у власність покупця тепло лічильники Multical, в асортименті, кількості, у терміни, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі і Специфікації № 1 до нього, яка є його невід'ємною частиною, а останній зобов'язується прийняти товар, і сплатити за нього у порядку і на умовах, визначених у даному договорі, виконати роботи і отримати акти виконаних робіт у визначений ПАТ «Київенерго» термін.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015 датою постачання товару вважається дата підписання уповноваженими представниками покупця відповідної видаткової накладної.

Згідно з п. 2.2 Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015 умови постачання товару - EXW (Київ, склад постачальника) згідно з Інкотермс 2010, якщо інше не оговорено у Специфікації № 1 до даного договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015 право власності на товар, а також ризик його випадкової втрати, переходить до покупця в момент підписання уповноваженим представником покупця відповідної видаткової накладної.

Згідно з п. 4.1 Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015 ціна на товар встановлюється сторонами у Специфікації № 1, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 9.1 Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015 даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість) кожного окремого зобов'язання з поставки товару здійснюється сторонами шляхом укладення відповідної специфікації.

Так, судом встановлено, що між сторонами було укладено Специфікацію № 1 до Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015, в якій сторони погодили найменування товару (лічильники теплової енергії), його кількість (13 штук), ціну та загальну вартість (379955 грн. 24 коп.); Специфікацію № 1.2 до Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015, в якій сторони погодили найменування товару (лічильники теплової енергії), його кількість (6 штук), ціну та загальну вартість (193053 грн. 96 коп.); Специфікацію № 1.3 до Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015, в якій сторони погодили найменування товару (лічильник теплової енергії), його кількість (1 штука) та вартість (26521 грн. 08 коп.); Специфікацію № 1.4 до Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015, в якій сторони погодили найменування товару (лічильник теплової енергії), його кількість (1 штука) та вартість (19467 грн. 57 коп.).

Вказані Специфікації підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача.

Судом встановлено, що 27.10.2015 позивач поставив відповідачу товар на суму 379955 грн. 28 коп., що підтверджується видатковою накладною № ТМ-0001178 від 27.10.2015 на суму 379955 грн. 28 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномер» (у вказаній накладній міститься посилання на Договір поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015, та перелік, кількість та вартість товару, що вказані у накладній відповідає переліку, кількості та вартості товару, що вказані у Специфікації № 1).

При цьому, у вказаній видатковій накладній міститься посилання на рахунок-фактуру № ТМ-0001948 від 17.09.2015, та позивачем долучено до матеріалів справи 26.06.2017 копію вказаного рахунку.

Крім того, у видатковій накладній № ТМ-0001178 від 27.10.2015 на суму 379955 грн. 28 коп., яка підписана зі сторони відповідача ОСОБА_2, зазначено, що ОСОБА_2 діє на підставі довіреності № 209 від 21.10.2015.

Позивачем було долучено до позовної заяви копію Довіреності № 209 від 21.10.2015, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика» на ім'я ОСОБА_2, для отримання цінностей за рахунком-фактурою № ТМ-0001948 від 17.09.2015.

Судом встановлено, що 03.11.2015 позивач поставив відповідачу товар на суму 193053 грн. 96 коп., що підтверджується видатковою накладною № ТМ-0001226 від 03.11.2015 на суму 193053 грн. 96 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномер» (у вказаній накладній міститься посилання на Договір поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015, та перелік, кількість та вартість товару, що вказані у накладній відповідає переліку, кількості та вартості товару, що вказані у Специфікації № 1.2).

При цьому, у вказаній видатковій накладній міститься посилання на рахунок-фактуру № ТМ-0002052 від 24.09.2015, та позивачем долучено до матеріалів справи 26.06.2017 копію вказаного рахунку.

Крім того, у видатковій накладній № ТМ-0001226 від 03.11.2015 на суму 193053 грн. 96 коп., яка підписана зі сторони відповідача ОСОБА_2, зазначено, що ОСОБА_2 діє на підставі довіреності № 217 від 03.11.2015.

Позивачем було долучено до позовної заяви копію Довіреності № 217 від 03.11.2015, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика» на ім'я ОСОБА_2, для отримання цінностей за рахунком-фактурою № ТМ-0002052 від 24.09.2015.

Судом встановлено, що 11.11.2015 позивач поставив відповідачу товар на суму 26521 грн. 08 коп., що підтверджується видатковою накладною № ТМ-0001309 від 11.11.2015 на суму 26521 грн. 08 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномер» (перелік, кількість та вартість товару, що вказані у накладній відповідає переліку, кількості та вартості товару, що вказані у Специфікації № 1.3).

При цьому, у вказаній видатковій накладній міститься посилання на рахунок-фактуру № ТМ-0002628 від 09.11.2015, та позивачем долучено до матеріалів справи 26.06.2017 копію вказаного рахунку.

Крім того, у видатковій накладній № ТМ-0001309 від 11.11.2015 на суму 26521 грн. 08 коп., яка підписана зі сторони відповідача ОСОБА_2, зазначено, що ОСОБА_2 діє на підставі довіреності № 222 від 11.11.2015.

Позивачем було долучено до позовної заяви копію Довіреності № 222 від 11.11.2015, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика» на ім'я ОСОБА_2, для отримання цінностей за рахунком-фактурою № ТМ-0002628 від 09.11.2015.

Судом встановлено, що 21.12.2015 позивач поставив відповідачу товар на суму 19467 грн. 58 коп., що підтверджується видатковою накладною № ТМ-0001583 від 21.12.2015 на суму 19467 грн. 58 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномер» (перелік, кількість та вартість товару, що вказані у накладній відповідає переліку, кількості та вартості товару, що вказані у Специфікації № 1.4).

При цьому, у вказаній видатковій накладній міститься посилання на рахунок-фактуру № ТМ-0002864 від 27.11.2015, та позивачем долучено до матеріалів справи 26.06.2017 копію вказаного рахунку.

Крім того, у видатковій накладній № ТМ-0001583 від 21.12.2015 на суму 19467 грн. 58 коп., які підписана зі сторони відповідача ОСОБА_2, зазначено, що ОСОБА_2 діє на підставі довіреності № 283 від 21.12.2015.

Позивачем було долучено до позовної заяви копію Довіреності № 283 від 21.12.2015, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика» на ім'я ОСОБА_2, для отримання цінностей за рахунком-фактурою № ТМ-0002864 від 27.11.2015.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за період з 27.10.2015 по 21.12.2015 позивач поставив відповідачу товар за Договором поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015 на загальну суму 618997 грн. 90 коп., а саме: 27.10.2015 - товар на суму 379955 грн. 58 коп. за видатковою накладною №ТМ-0001178 від 27.10.2015 на суму 379955 грн. 28 коп., 03.11.2015 - товар на суму 193053 грн. 96 коп. за видатковою накладною № ТМ-0001226 від 03.11.2015 на суму 193053 грн. 96 коп., 11.11.2015 - товар на суму 26521 грн. 08 коп. за видатковою накладною № ТМ-0001309 від 11.11.2015 на суму 26521 грн. 08 коп., 21.12.2015 - товар на суму 19467 грн. 58 коп. за видатковою накладною №ТМ-0001583 від 21.12.2015 на суму 19467 грн. 58 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.4 Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015 розрахунки за товар, що поставляється за цим договором, здійснюються покупцем у наступному порядку: оплата 30% від вартості товару після підписання договору; оплата 70% від вартості поставленого товару - протягом 90 календарних днів з дати постачання товару.

Суд зазначає, що умовами п. 4.4 Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015, по суті, встановлено обов'язок відповідача (покупця) здійснити попередню оплату товару у розмірі 30% від його вартості до поставки товару позивачем (після підписання сторонами вказаного договору), та обов'язок здійснити остаточний розрахунок за поставлений товар протягом 90 календарних днів з дати поставки товару.

Водночас, умовами Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015 не встановлено строку здійснення відповідачем попередньої оплати у розмірі 30% від вартості товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на викладене, враховуючи, що договором поставки не передбачено строків внесення 30% попередньої оплати та позивачем фактично було поставлено відповідачу товар за спірними видатковими накладними без здійснення відповідачем попередньої оплати у повному обсязі, беручи до уваги положення ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України та положення ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач в будь-якому випадку повинен був сплатити позивачу 30% вартості товару (попередню оплату) в дату фактичного виконання позивачем обов'язку з поставки товару за спірними видатковими накладними, а саме: 27.10.2015 - попередню оплату у розмірі 113986 грн. 58 коп. за товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №ТМ-0001178 від 27.10.2015 на суму 379955 грн. 28 коп.; 03.11.2015 - попередню оплату у розмірі 57916 грн. 19 коп. за товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № ТМ-0001226 від 03.11.2015 на суму 193053 грн. 96 коп.; 11.11.2015 - попередню оплату у розмірі 7956 грн. 32 коп. за товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № ТМ-0001309 від 11.11.2015 на суму 26521 грн. 08 коп.; 21.12.2015 - попередню оплату у розмірі 5840 грн. 27 коп. за товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №ТМ-0001583 від 21.12.2015 на суму 19467 грн. 58 коп.

При цьому, 70% від вартості поставленого позивачем товару відповідач повинен був сплатити у строк протягом 90 календарних днів з дати постачання товару (відповідно до п. 4.4 Договору поставки № ТМ-0000260 від 17.09.2015), тобто (враховуючи дати здійснення відповідачем поставок товару за спірними видатковими накладними) - 265968 грн. 70 коп. в строк до 25.01.2016 (включно) за товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №ТМ-0001178 від 27.10.2015 на суму 379955 грн. 28 коп.; 135137 грн. 77 коп. - в строк до 01.02.2016т (включно) за товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № ТМ-0001226 від 03.11.2015 на суму 193053 грн. 96 коп.; 18564 грн. 76 коп. - в строк до 09.02.2016 (включно) за товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № ТМ-0001309 від 11.11.2015 на суму 26521 грн. 08 коп.; 13627 грн. 31 коп. - в строк до 20.03.2016 (включно) за товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №ТМ-0001583 від 21.12.2015 на суму 19467 грн. 58 коп.

Судом встановлено, що 21.10.2015 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 171902 грн. 40 коп. (призначення платежу - плата за тепло лічильники згідно з рахунком-фактурою № ТМ-0001948 від 17.09.2015; рахунком-фактурою №ТМ-0002052 від 24.09.2015); 21.12.2015 - грошові кошти у розмірі 8111 грн. 50 коп. (призначення платежу - сплата за лічильники згідно з рахунком-фактурою № ТМ-0002864 від 27.11.2015); 01.02.2016 - грошові кошти у розмірі 250000 грн. 00 коп. (призначення платежу - плата за матеріали згідно з рахунком-фактурою №ТМ-0002864 від 27.11.2015, рахунком-фактурою №ТМ-2628 від 09.11.2015, рахунком-фактурою №ТМ-2052 від 24.09.2015, рахунком-фактурою №ТМ-14948 від 17.09.2015); 31.03.2016 - грошові кошти у розмірі 100000 грн. 00 коп. (призначення платежу - плата за матеріали згідно з рахунком-фактурою №ТМ-0001948 від 17.09.2015); 23.02.2017 - грошові кошти у розмірі 30000 грн. 00 коп. (призначення платежу - плата за теплолічильники згідно з рахунком-фактурою №ТМ-0002864 від 27.11.2015), що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких долучено позивачем до позовної заяви.

За таких обставин, враховуючи загальну вартість поставленого позивачем за спірними видатковими накладними товару, що становить 618997 грн. 90 коп., та загальний розмір сплачених відповідачем грошових коштів у сумі 560013 грн. 90 коп., суд дійшов висновку, що у відповідача виникла заборгованість з оплати товару у розмірі 58984 грн. 00 коп.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 58984 грн. 00 коп. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика» у розмірі 58984 грн. 00 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномер» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика» суми основного боргу у розмірі 58984 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням сплати відповідачем грошових коштів за поставлений позивачем за спірними видатковими накладними товар, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2109 грн. 67 коп., нарахованих за період з 01.03.2016 по 11.05.2017 на суму боргу у розмірі 58984 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості (враховуючи заявлений позивачем періоду нарахування та суму заборгованості, відносно якої позивач здійснює нарахування 3% річних), у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномер» в частині стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика» 3% річних у розмірі 2109 грн. 67 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СМП-Автоматика» (03194, м. Київ, бульвар Кольцова, буд. 19; ідентифікаційний код: 38760100) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномер» (03142, м. Київ, проспект Академіка Палладіна, буд. 20, кв. 2; ідентифікаційний код: 32530538) суму основного боргу у розмірі 58984 (п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 2109 (дві тисячі сто дев'ять) грн. 67 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 05.07.2017

Суддя І.М. Отрош