ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа № 917/468/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Істоміна О.А., суддя Пушай В.І.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 (дов. № 3389/8 від 20.12.2016)

відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ (вх. №1291 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.17 у справі № 917/468/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна", м. Полтава

про стягнення 10 471,57 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.03.2017 у справі № 917/468/16 (суддя Киричук О.А.) в задоволенні позову про стягнення 10 471,57 грн. витрат по сплаті страхового відшкодування відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду Полтавської області від 21.03.2017 у справі № 917/468/16 не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 10 471,57 грн., витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позивач зазначає про наявність правових підстав для відшкодування фактичних збитків в повному обсязі та вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 10471,57 грн., посилаючись на положення ст. 27 Закону України Про страхування. Ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, та посилаючись на правомірність виплати страхового відшкодування у розмірі фактичної вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, а також письмові пояснення, в яких з наведеними позивачем доводами не погоджується, посилаючись на те, що позиція позивача щодо наявності підстав для здійснення доплати страхового відшкодування саме в межах фактичних витрат є помилковою та не узгоджується з вимогами ст. 29 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст. 1194 ЦК України. Крім того, відповідач зазначає, що змістом оцінки № 65-13 від 16.04.2013 та протоколом огляду пошкодженого транспортного засобу Ніссан, д.н.з ВЕ 2019АІ встановлено та підтверджується, що оцінювач мав всі правові підстави для розрахунку та застосування коефіцієнту фізичного зносу за п.п. 7.38 ОСОБА_2 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092 за декількома підставами.

29.05.2017 позивач звернувся до суду з клопотанням, в якому просив зобовязати відповідача надати відповіді на поставлені ним запитання щодо переліку частин, з яких складається кузов автомобіля.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання позивача за недоцільністю, оскільки поставлені позивачем питання не мають суттєвого значення для вирішення даного господарського спору.

06.06.2017 відповідач звернувся до суду з клопотанням, в якому просив розгляд справи здійснювати без участі представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна".

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК України.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 21.06.2017 за відсутності представника відповідача.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 17 жовтня 2012 року між ПАТ Страхова компанія АХА Страхування, (позивач) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 142573Га/12н (далі - договір, а.с. - 21-25), у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що 29.03.2013 року у м. Миколаєві по вул. Кірова на перехресті з вул. Електроною, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мерседес Бенц р/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу Ніссан р/н НОМЕР_3 було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується довідкою ВДАІ про перелік пошкоджень та довідкою №9178685 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. - 30-31).

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.04.2013 р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєні вказаного ДТП.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання по договору страхування, позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування, розмір якого, згідно до розрахунку суми страхового відшкодування склав 36 292,07 грн., що підтверджують: страховий акт №1.002.13.03998/VESKO 13749 від 17.04.2013, розрахунки страхового відшкодування; платіжне доручення № 25912 від 18.04.2013.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, цивільно-правова відповідальність водія Мерседес Бенц р/н НОМЕР_1, в момент ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ Страхова компанія Саламандра-Україна за полісом АВ/9134284.

Відповідачу була відправлена претензія про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 36292,07 грн. в порядку регресу № 2441/26/ЦВ від 31.03.2014.

Позивач зазначає, що 15 травня 2014 року ПрАТ Страхова компанія САЛАМАНДРА-УКРАЇНА відшкодувала AT СК АХА Страхування збитки в розмірі 25 310,50 грн., а позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 36 292,07 грн., тому позивач вважає, що залишок боргу ПрАТ Страхова компанія САЛАМАНДРА-УКРАЇНА перед AT СК АХА Страхування складає 10 471,57 грн.

Враховуючи викладені обставини та на підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 9, 22, п. 2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 10 471,57 грн. витрат по сплаті страхового відшкодування.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням господарського суду Полтавської області від 17.05.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.10.2016, позов задоволено. Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016 по справі № 917/468/16 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 та рішення господарського суду Полтавської області від 17.05.2016 у справі №917/468/16, скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що відповідачем правомірно відшкодовано позивачу збиток, нанесений страхувальником, у розмірі 25 310,50 грн. шляхом перерахування коштів позивачу, що становить різницю між сумою виплаченого позивачем відшкодування - 36 292,07 грн., франшизи, передбаченої договором обов'язкового страхування - 510,00 грн.; розміру коефіцієнту фізичного зносу - 10 471,57 грн. З врахуванням обставин по справі та норм чинного законодавства, суд вважав, що зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу спірну суму страхової виплати в розмірі 10 471,57 грн., яка складає вартість фізичного зносу, є неправомірним та таким, що суперечать положенням ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним до регулювання спірних правовідносин.

З висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог погоджується колегія суддів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної і інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму ( страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу положення ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки).

Згідно з абзацом 3 частини першої ст. 988 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності ( страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за договором добровільного страхування СК "АХА Страхування" взяло на себе додаткові зобов'язання щодо відшкодування можливих збитків, пов'язаних з відновлювальним ремонтом застрахованого транспортного засобу без урахування фізичного зносу. У зв'язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору добровільного страхування СК "АХА Страхування" виплатило страхове відшкодування в розмірі 36 292,07 грн., що підтверджують розрахунки страхового відшкодування; платіжне доручення № 25912 від 18.04.2013.

Згідно приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, які страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як уже зазначалося вище судом, цивільно-правова відповідальність водія Мерседес Бенц р/н НОМЕР_1, в момент ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ Страхова компанія Саламандра-Україна за полісом АВ/9134284.

Відповідно до частини 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства, а ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон № 1961-IV ) також передбачено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом " Про страхування" цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 ОСОБА_2 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

До того ж, договором добровільного страхування транспортного засобу добровільного страхування наземного транспорту № 142573Га/12н від 17 жовтня 2012 року, згідно якого позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 36 292,07 грн. власнику автомобіля НОМЕР_2, не передбачено зняття коефіцієнта фізичного зносу автомобіля.

Тому, пред'явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Посилання позивача на те, що у відповідача, як страховика цивільної відповідальності, виник обов'язок здійснити відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, без урахування зносу деталей, що підлягають заміні, є помилковими, оскільки суперечать ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка прямо визначає, що шкода, яка пов'язана з пошкодженням транспортного засобу і відшкодовується страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, становить вартість витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Подібну правову позицію, щодо виплати страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля викладено в постанові Вищого господарського суду України по справі № 910/6922/16 від 01.02.2017; №909/1011/15 від 29.06.2016.

Отже, величина страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при пошкодженні транспортного засобу не може перевищувати вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, ОСОБА_4 з оцінки № 65-13 від 16.04.2013 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 39 044,29 грн. (без врахування коефіцієнту фізичного зносу). При цьому, оцінювачем визначений коефіцієнт фізичного зносу, який дорівнює 0,53 (53 %).

Надаючи правову оцінку ОСОБА_4 № 65-13 від 16.04.2013 року (а.с. 144-172, т. 2), на підставі якого було оцінено вартість ремонтно-відновлювальних робіт та визначено коефіцієнт фізичного зносу, колегія суддів вважає, що оцінювач правомірно застосував коефіцієнт фізичного зносу, у відповідності з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія Мерседес Бенц р/н НОМЕР_1, в момент ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ Страхова компанія Саламандра-Україна за полісом АВ/9134284 (а.с. 117, т. 2, а.с. 85, т. 2), потерпіла особа мала право на отримання страхового відшкодування відповідно до вимог Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Виходячи з наведеного, відповідачем правомірно відшкодовано позивачу збиток, нанесений страхувальником, у розмірі 25 310,50 грн. шляхом перерахування коштів позивачу, що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту в розмірі 37 092,07 грн.; вартісним вираженням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0,53 та становить 10 471,57 грн.; сумою франшизи в розмірі 510,00 грн.; різницею вартості відновлювального ремонту та виплаченого страхового відшкодування в розмірі 800 грн.

Розрахунок відповідача підтверджується розрахунком страхового відшкодування до страхового акту № 6956,03.13 АВ, який здійснено виходячи з наданого позивачем ОСОБА_4 з оцінки № 65-13 від 16.03.2013, рахунку № 30235 від 05.04.2013, а також страхового акту № 1002.13.03998/VESKO 13749 від 17.04.2013 СК "АХА Страхування" (а.с. 59, т. 1).

Разом з цим, слід зазначити, що згідно зі ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, спірна сума 10 471,57 грн., що є різницю між сумою, яка була відшкодована страховиком потерпілій особі за договором майнового страхування у розмірі 36 292,07 грн., сумою страхового відшкодування, визначеного відповідачем відповідно до вимог ст.ст. 29, 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в розмірі 25 310,50 грн. та сумою франшизи в розмірі 510,00 грн., має сплачувати особа, яку визнано винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Правові підстави для зобов'язання відповідача (страховика за договором страхування цивільної відповідальності) сплачувати позивачу цю суму відсутні.

Аналогічна позиція викладена Вищим господарським судом України в постанові від 01.02.2017 у справі № 910/6922/16.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, позивачем не доведено наявності правових підстав для стягнення з відповідача 10 471,57 грн. витрат по сплаті страхового відшкодування, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, позивач ані під час вирішення спору у господарському суді Полтавської області, ні під час розгляду його апеляційної скарги не надав жодного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності заявлених вимог. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги позивача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2017 у справі № 917/468/16.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2017 у справі № 917/468/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Пушай В.І.