ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017 року Справа № 904/12342/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Березкіна О.В.

при секретарі судового засідання: Манчік О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, дов. №30032017/1 від 30.03.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, дов. № 5 від 10.01.2017р.

ОСОБА_3, представник, дов. № 141 від 22.09.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АТМК-Сервіс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2017р. по справі №904/12342/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТМК-Сервіс", м.Дніпро

до Комунального підприємства "Спорт-Дніпро" Дніпровської міської ради, м.Дніпро

про стягнення 512 410,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.07.2017р. справу №904/12342/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Антонік С.Г., суддів Березкіна О.В., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою суду від 03.07.2017р. даною колегією суддів справу № 904/12342/16 прийнято до свого провадження.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2017р. по справі №904/12342/16 (суддя Мартинюк С.В.) в задоволенні позову ТОВ "АТМК-Сервіс" до КП "Спорт-Дніпро" ДМР про стягнення 512 410,91 грн. відмовлено.

Рішення суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань з повної та своєчасної оплати поставленої продукції; застосуванням до спірних відносин наслідків спливу строку позовної давності, про що до винесення рішення зроблено заяву відповідачем; відсутністю підстав для переривання строку позовної давності в зв`язку зі зверненням позивача до суду з позовом у справі № 904/7918/16, оскільки предметом розгляду у справі № 904/7918/16 були інші накладні.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ "АТМК-Сервіс" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2017р. по справі №904/12342/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "АТМК-Сервіс" у повному обсязі, стягнути з КП "Спорт-Дніпро" ДМР заборгованість у сумі 512 410,91 грн., з яких: 365 541,00 грн. основної заборгованості, 68 121,12 грн. пені, 25 587,87 грн. штрафу, 43 463,09 грн. інфляційних втрат, 9697,83 грн. 3% річних; компенсувати позивачу за рахунок відповідача 16 141,87 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом при винесенні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення; господарський суд помилково дійшов до висновку про закінчення строку позовної давності за видатковими накладними від 11.10.2013р., 14.10.2013р., 16.10.2013р., враховуючи специфіку господарських відносин між позивачем та відповідачем, особливостями виконання бюджетних зобов`язань; відповідач є комунальним підприємством і фінансується з місцевого бюджету, таким чином, договір № 8 від 06.08.2013р. був укладений після проведення тендеру з державних закупівель, отже, зобов`язання відповідача є бюджетними, а в розумінні ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетним є період з 01 січня кожного року до 31 грудня цього ж року, тобто, строк оплати за договором № 8 від 06.08.2013р. міг бути здійсненим до 31.12.2013р.; вказані обставини узгоджуються з п.11.2 договору № 8 від 06.08.2013р., яким передбачена умова, що в разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 5-ти банківських днів з дати отримання відповідачем бюджетного призначення на фінансування закупівлі; більш того, договором № 8 від 06.08.2013р. строк оплати чітко не визначений, отже, обов`язок з оплати повинен бути виконаний у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України; судом не взято до уваги, що строк позовної давності за спірними накладними переривався відповідно до ст.264 Цивільного кодексу України фактом визнання відповідачем претензії у листі від 16.03.2016р. відповідачем визнано факт виконання зобов`язань позивачем за договором № 8 від 06.08.2013р. та взяття на баланс обладнання для 44 дитячих майданчиків на суму 487 388 грн. за відсутності оплати за цей товар; також скаржник вважає необґрунтованим і відмовлення у стягненні штрафних санкцій, оскільки судом не взято до уваги, що рішенням господарського суду у справі № 904/7918/16 від 09.11.2016р., яке вступило в законну силу, частково задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з відповідача на користь позивача 121 847,00 грн. основного боргу, 1677,89 грн. 3% річних, 20411,03 грн. пені, 8529,29 штрафу та 3634,71 грн. інфляційних втрат за період з 17.03.2016р. по 01.09.2016р.; станом на 26.12.2016р. дату подання позовної заяви у цій справі сума заборгованості за рішенням у справі № 904/7918/16 не сплачена на користь позивача, таким чином, відповідач за вищевказаними накладними за період з 02.09.2016р. по 26.12.2016р. має сплатити 10 764,76 грн., з яких 1644,60 грн. пені за п.7.2.2 договору, 7961,61 грн. інфляційних втрат, 1158,55 грн. 3% річних; позовна давність щодо стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат за накладними від 09.10.2013р. не сплила в зв`язку з перериванням строку позовної давності фактом пред`явлення позивачем позову, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; з урахуванням того, що проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, до них не застосовуються вимоги ст.232 Господарського кодексу України щодо обмеження строку нарахування 6 місяцями та не застосовується спеціальний строк позовної давності за п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного судового рішення матеріалам, обставинам справи, вимогам чинного законодавства, зазначає, що за договором № 8 від 06.08.2013р., укладеним між сторонами не визначено чітко умови оплати, отже, судом здійснене правильне посилання на ст.692 Цивільного кодексу України, за якою оплата має бути здійснена одразу після прийняття товару; вказані обставини також випливають і з п.4.1 договору, яким визначені умови оплати після пред`явлення виконавцем рахунка на оплату товару. Відповідач вказує на те, що рахунки на оплату надавались вчасно із поставленим товаром, отже, подавши позов 27.12.2016р., позивач пропустив строк позовної давності за накладними від 11.10.2013р., 14.10.2013р., 16.10.2013р.. Посилання позивача на переривання строку позовної давності згідно зі ст.264 Цивільного кодексу України та п.4.1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.10.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" є безпідставними, оскільки відповідачем жодних дій, які б свідчили про визнання боргу не вчинялось. Також обґрунтованим є застосування судом ст..266 Цивільного кодексу України щодо спливу строку позовної давності і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги щодо стягнення пені, штрафу, інфляційних, 3% річних, з урахуванням п.5.3 вищевказаної постанови пленуму ВГСУ. Посилання скаржника на рішення господарського суду у справі № 904/7918/16 як на судову практику, є безпідставним, оскільки у справі № 904/ 7918/16 позивач звернувся в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

06.08.2013р. між ТОВ "АТМК-Сервіс" (виконавець) та КП "Спорт-Дніпро" ДМР (замовник) укладено договір про закупівлю товарів (робіт та послуг) за державні кошти №8, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов'язався у липні-серпні 2013 року поставити замовникові товари, зазначені у специфікації, згідно дода тку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору, а замовник - прийняти і оплати ти такі товари (роботи або послуги).

Найменування (номенклатура, асортимент) това ру (роботи або послуги): вироби конструкційні металеві та їх частини (металеве ого родження зі входом). Кількість товарів: 44 комплекти (п.1.2 договору)

Пунктами 3.1, 3.2 договору встановлено, що ціна договору становить 487 388,00 грн., в т.ч. ПДВ - 81 231,33 грн.; ціна за 1 комплект: 11 077,00 грн., в тому числі ПДВ - 1 846,17 грн.

Пунктами 5.1, 5.2 договору визначені строки поставки товару 26 календарних днів з моменту підписання договору та місце поставки товарів згідно додатку № 2 до договору. Також в п.5.2 сторони погодили умову, що встановлення, підготовка основи та монтаж обладнання здійснюється за рахунок виконавця.

20.08.2013 року між сторонами укладено додаткову угоду відповідно п. 1 якої, сторони вирішили змінити п. 5.1 договору, та встановили, що строк (термін) пос тавки товарів (виконання робіт або надання послуг), передбачений п. 5.1 договору, 26 календарних днів від дня надходження відповідного фінансування витрат замовника.

Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом: оплати замов ником після пред'явлення виконавцем рахунка на оплату товарів (робіт або послуг) (далі - рахунок) після підписання сторонами видаткових накладних (акту приймання-передачі) або попередньої оплати, або поетапної оплати. До рахунка додаються: видаткові накладні (акт приймання - передачі) (п.4.2 Договору).

Пунктом 6.1.1 договору встановлено обов'язок замовника своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (надані послуги або виконані роботи).

Відповідно до п.7.2.2 договору за порушення строків виконання зобов'язань стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вка заної вартості.

Також 06.08.2013р. між сторонами був підписаний додаток № 1 до договору специфікація, за якою позивач мав поставити відповідачу металеві конструкції та їх частини у кількості 44 комплекти, загальною вартістю 487 388,00 грн. (а.с.19), та додаток № 2 до договору дислокація об"єктів, на які мало бути поставлено товар (а.с.20-21).

На виконання умов договору № 8 позивачем в період з 09.10.2013р. по 16.10.2013р. були поставлені та змонтовані металеві конструкції на загальну суму 487 388 грн., що підтверджується видатковими накладними наявними в матеріалах справи:

від 11.10.2013р. №№ 1, 2, 3, 4, 29 (а.с.23-27);

від 14.10.2013р. №№ 5, 15, 31, 36, 39, 40, 44 (а.с.28-34);

від 16.10.2013р. №№ 7, 8, 9, 12, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 35, 37, 38, 41, 42, 43 (а.с.35-55).

Зазначені накладні без будь-яких зауважень щодо кількості, якості, вартості поставленого товару підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств і взяті на облік Управлінням державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська 21.10.2013р. та 23.10.2013р., що підтверджується штампом Управління на видаткових накладних та довідкою (а.с.63).

На оплату поставленого товару позивачем виписані рахунки-фактури, які надавались замовнику разом з товаром, що не заперечується відповідачем.

На вимоги позивача оплатити товар, викладені в листах № 24.02-01-16, 24.02-02-16 від 24.02.2016р., відповідач у листі від 16.03.2016р. № 48 повідомив про взяття на баланс дитячих майданчиків, в зв`язку з благодійним внеском позивача за договорами № 8 від 06.08.2013р. та № 10 від 04.09.2013р. (а.с.62).

09.09.2016р. позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення частини заборгованості в розмірі 121 847 грн. із 487 388 грн. за товар переданий за накладними від 09.10.2013р. №№ 6, 10, 11, 13, 14, 16, 28, 30, 32, 33, 34 та стягнення пені, інфляційних та 3% річних.

Рішенням господарського суду від 09.11.2017р. по справі № 904/7918/16 стягнуто з відповідача на користь позивача 121 847,00 грн. основного боргу, 1677,89 грн. 3% річних, 20411,03 грн. пені, 8529,29 грн. штрафу, 3634,71 грн. інфляційних втрат, 2341,49 грн. витрат по сплаті судового збору.

Оскільки відповідач поставлений товар не оплатив, позивач звернувся до суду про стягнення основного боргу у сумі 365 541 грн., пені у сумі 66 476,52 грн. за період з 17.03.2016р. по 26.12.2016р.,3% річних за цей же період в сумі 8 539,28 грн., штрафу 25 587,87 грн. та інфляційних за період з квітня 2016 року по листопад 2016 року включно в сумі 35 501,48 грн.

Також позивач, у звязку з невиконанням рішення суду у справі № 904/7918/16, нарахував та просив стягнути пеню в сумі 1 644,60 грн., 7 961,61 грн. інфляційних та 1 158,55 грн. 3% річних, нарахованих за період з 02.09.2016р. по 26.12.2016р. на суму 121 847 грн.

Згідно ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України (ст..ст.525, 526 ЦК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ч.1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Оскільки п.4.1 договору сторони не встановили строк оплати, то відповідно до ст..692 ЦК України відповідач повинен був оплатити товар в день його прийняття, а саме 11.10.2013р. за накладними №№ 1, 2, 3, 4, 29 від 11.03.2013р., 14.10.2013р. за накладними №№ 5, 15, 31, 36, 39, 40, 44, 16.10.2013р. за накладними №№ 7, 8, 9, 12, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 35, 37, 38, 41, 42, 43.

Відповідач оплату не здійснив. Заборгованість за поставлений товар, яка не стягнута судом, складає 365 541 грн. і підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Отже вимоги позивача є законними.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який построчив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок позивачем 3% річних та інфляційних здійснений правильно, як на суму 365 541 грн. так і на суму 121 847 грн..

Отже стягненню підлягають в загальній сумі 3% річних - 9 697,87 грн., інфляційні 43 463,09 грн.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України,учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2.2 договору встановлено, що за порушення строків виконання зобов'язань стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вка заної вартості.

Позивач нарахував пеню на заборгованість (365 541 грн.) у сумі 66 476,52 грн. за період з 17.03.2016р. по 26.12.2016р. та штраф 25 587,87 грн. і на суму заборгованості стягнуту судом - 121 847 грн. пеню в сумі 1 644,60 грн. за період з 02.09.2016р. по 26.12.2016р.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов?язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов?язання мало бути виконано.

Оскільки позивачем здійснено розрахунок пені поза межами встановленими законом, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується штрафу то він є обґрунтований і підлягає стягненню.

Згідно частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву заявив про сплив строку позовної давності (а.с.70).

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 261 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що перебіг строку позовної давності у даному випадку рахується по кожній накладній окремо, починається з дня наступного за днем передачі товару, тобто з 15 та 17 жовтня 2013 року.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду про пропуск позивачем строку позовної давності за зобов?язанням.

Колегія суддів звертає увагу, що права і обовязки між сторонами виникли не на підставі видаткових накладних, а на підставі договору № 8 від 06.08.2013р. про закупівлю товарів за державні кошти.

З матеріалів справи № 904/7918/16 вбачається, що 09.09.2016р. позивач звертався до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 121 847 грн., що виникла на підставі виконання договору № 8 від 06.08.2013р. за накладними від 09.10.2013р. №№ 6, 10, 11, 13, 14, 16, 28, 30, 32, 33, 34. При цьому в позові зазначено, що за даним договором відповідачу було передано товару на загальну суму 487 388 грн. та перелічені всі накладні. Також зазначено, що предметом позову є частина вимоги у сумі 121 847 грн., у зв?язку з відсутністю коштів для сплати судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред?явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Оскільки станом на 09.09.2016р. позивач мав право на пред?явлення позову в сумі 487 388 грн., а пред?явив вимогу лише на частину в сумі 121 847 грн., то перебіг строку позовної давності є таким, що перервався. І відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності почався з 10.09.2016р.

Таким чином позивачем не пропущено строк позовної давності щодо стягнення основного боргу та відповідно 3% річних, інфляційних.

Що стосується штрафу в сумі 25 587,87 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

На час звернення позивача з позовом до суду 09.09.2016р. річний строк позовної давності щодо стягнення неустойки вже був пропущений. І стягнення судом по справі № 904/7918/16 неустойки, оскільки стороною не було заявлено про застосування строків позовної давності, не є підставою і не перериває перебіг строку позовної давності щодо неустойки.

Тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу слід відмовити у зв?язку з пропуском строку позовної давності.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню основний борг в сумі 365 541 грн., інфляційні у сумі 43 463,09 грн. та 3% річних в сумі 9 697,83 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

У звязку з наведеним апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню, у зв?язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судові витрати з судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АТМК-Сервіс" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2017р. у справі № 904/12342/16 скасувати частково. Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Спорт-Дніпро" Дніпровської міської ради, м.Дніпро на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТМК-Сервіс» 365 541 грн. основного боргу, інфляційні у сумі 43 463,09 грн., 3% річних в сумі 9 697,83грн. та 13 189,52 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видачу наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Повний текст постанови складений 06.07.2017р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Е.В.Орєшкіна