ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 910/17373/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Львов Б.Ю. - головуючий, судді Корсак В.А. і Селіваненко В.П.,

розглянувши касаційну скаргу об'єднання підприємств "Український музичний альянс", м. Київ,

на рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017

зі справи № 910/17373/16

за позовом об'єднання підприємств "Український музичний альянс" (далі - Підприємство)

до підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна" (далі - Товариство), м. Київ,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - всеукраїнська громадська організація "Всеукраїнське агентство авторських прав" (далі - Організація), м. Київ,

про стягнення 502 635,27 грн.,

за участю представників:

Підприємства - Калениченка П.А., Циктич О.О.,

Товариства - Дацьківа А.І., Слабко Т.О.,

Організації - Гандзюк А.Ю., Шалавінського О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство у вересні 2016 року звернулося до господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням подальших уточнень позовних вимог) про стягнення з Товариства 502 635,27 грн. відрахувань (відсотків).

Позовні вимоги з посиланням на приписи статті 42 Закону України від 23.12.1993 № 3792-XII "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон № 3792) мотивовано здійсненням Товариством з 07.03.2014 по 25.12.2014 імпорту в Україну запам'ятовувальних пристроїв на жорстких дисках, мобільних телефонів, планшетів та ноутбуків з оптичним приводом для CD/DVD-RW, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах та (або) відеограмах, за які відповідач має сплатити відрахування Підприємству.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.12.2016 (суддя Марченко О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 (колегія суддів у складі: Верховець А.А. - головуючий суддя, судді Остапенко О.М., Доманська М.Л.), у задоволенні позову відмовлено.

Прийняті судові рішення з посиланням на приписи статей 42, 49 Закону № 3792, статей 6, 11, 509, 629, 531 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пунктів 26, 27, 28 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2014 № 55) "Розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (далі - Постанова № 992), мотивовано: врегулюванням Товариством і Організацією спірних питань із сплати названих відрахувань шляхом укладення договору про виплату відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв від 30.12.2014 № 1 (далі - Договір) та додатковою угодою від 24.10.2015 № 1 до Договору (далі - Додаткова угода № 1); наявністю у Підприємства права (за відсутності законодавчої заборони) вирішити питання щодо сплати заборгованості з відрахувань (відсотків) з уповноваженою організацією, повноваження якої зі збору і розподілу коштів від відрахувань (відсотків) є дійсними станом на час здійснення відповідної дії (фактичної оплати), які в подальшому розподіляються між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм).

У касаційній скарзі Підприємство просить Вищий господарський суд України рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, а справу передати на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши присутніх представників Підприємства, Товариства та Організації, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим господарським судом у справі встановлено, що:

- Підприємство є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом від 20.12.2007 № 2/У, виданим позивачеві Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України;

- Організація є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, що підтверджується свідоцтвом Державної служби інтелектуальної власності України від 29.12.2014 № 3/у;

- Товариство в період з 07.03.2014 по 29.12.2014 імпортувало на митну територію України товари, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах: радіотелефони системи стільникового зв'язку (мобільні телефони) з кодом згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД) ; планшети з кодом згідно з УКТЗЕД ; ноутбуки з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків із кодом згідно з УКТЗЕД ; запам'ятовувальні пристрої на жорстких дисках із кодом згідно з УКТЗЕД , з яких мало сплатити згадані відрахування;

- у спірний період імпортування Товариством на митну територію України згаданого обладнання, Підприємство було єдиною уповноваженою організацією на здійснення збирання і розподілу між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань, що підтверджується листом Державної служби інтелектуальної власності України від 17.06.2015 № 1-7/4782;

- Товариство під час ввезення на митну територію України названого обладнання та матеріальних носіїв необхідні відрахування не сплатило;

- розмір заборгованості Товариства зі сплати згаданих відрахувань (з урахуванням вартості імпортованого товару) за кодами , , та УКТЗЕД за період з 07.03.2014 по 25.12.2014 становить 502 635,27 грн., що підтверджується інформацією Державної фіскальної служби України;

- Товариством і Організацією 30.12.2014 укладено Договір, за умовами якого імпортер зобов'язується виплатити уповноваженій організації відрахування (відсотки) у розмірі та в порядку, передбаченому чинним законодавством України та цим договором, а уповноважена організація зобов'язується в порядку, передбаченому чинним законодавством України, прийняти кошти (відрахування) від імпортера та розподілити між організаціями колективного управління, які є на обліку у Державній службі інтелектуальної власності України, на основі договорів, укладених уповноваженою організацією з такими організаціями колективного управління для їх подальшого розподілу між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм);

- відповідно до пункту 3.1 Договору імпортер зобов'язується у строк не пізніше дня митного оформлення ввезення обладнання і матеріальних носіїв на митну територію України надіслати на поштову та електронну адресу уповноваженої організації повідомлення про ввезення обладнання і матеріальних носіїв на митну територію України за формою, передбаченою додатком № 1 до Договору;

- пункт 3.2 Договору закріплює розмір відрахувань відповідно до Постанови № 992;

- згідно з пунктом 3.5 Договору (у редакції Додаткової угоди від 24.10.2015 № 1) імпортер може сплатити винагороду за попередній період, а саме з 07.03.2014 по 30.12.2014, шляхом перерахування відрахувань (відсотків) на рахунок уповноваженої організації, виходячи з розмірів, встановлених Постановою № 992, від вартості обладнання і матеріальних носіїв, зазначеної у відповідному зовнішньоекономічному договорі (контракті) імпортера про придбання обладнання і матеріальних носіїв в національній валюті за курсом Національного банку України, на дату відповідної митної декларації. Імпортер бере на себе обов'язок не рідше ніж один раз на два або три місяці з дати підписання Додаткової угоди № 1 перераховувати зазначені відрахування (відсотки), конкретні суми яких вказані у пункті ІІ Додаткової угоди № 1, за попередній період, починаючи з квітня 2016 року до грудня 2017 року включно;

- відповідно до пункту 5.1 Договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015;

- пунктом 5.2 Договору встановлено, що його дія продовжується на один рік, якщо за три місяці до закінчення строку дії Договору або через один рік після продовження строку дії Договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про розірвання Договору шляхом направлення рекомендованого листа;

- згідно з пунктом ІІ Додаткової угоди № 1, укладеної Товариством та Організацією, на підставі попередньо наданої Організації інформації щодо імпорту обладнання та матеріальних носіїв за період з 07.03.2014 по 30.12.2014, сторони погодили графік сплати відрахувань імпортером Організації за попередній період (за березень-червень 2014 року - до 30.06.2016; за липень-вересень 2014 року - до 30.09.2017; за жовтень-грудень 2014 року - до 31.12.2017);

- Товариство приступило до виконання Договору та сплатило Організації у погоджений Додатковою угодою № 1 строк 13 962,10 грн. відрахувань, що підтверджується платіжним дорученням від 01.06.2016 № 476.

Апеляційним господарським судом додатково встановлено, що:

- у березні 2017 року Товариство здійснило на користь Організації сплату решти відрахувань у розмірі 521 605,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 02.03.2017 № 2611;

- Товариство здійснило на користь Організації сплату повної суми відрахувань за період з 07.03.2014 по 29.12.2014 на загальну суму 535 568,01 грн. = (521 605,91 грн. + 13 962,10 грн.), яка, в свою чергу, була визначена сторонами в графіку сплати відрахувань імпортером Організації відповідно до умов Додаткової угоди № 1;

- сплативши 02.03.2017 кошти, Товариство достроково виконало свої зобов`язання за Договором (з урахуванням Додаткової угоди № 1).

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з Товариства на користь Підприємства зазначених відрахувань.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону № 3792 допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Згідно з статтею 1 Закону № 3792 відтворення - це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер.

За приписами частини четвертої статті 42 Закону № 3792 виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім: а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах; б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України; в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Частиною п'ятою статті 42 Закону № 3792 встановлено, що розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

Згідно з частиною сьомою статті 42 Закону № 3792 зібрані кошти, що зазначені у частинах другій і четвертій цієї статті, розподіляються між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм). Якщо угодами між організаціями колективного управління не передбачено інше, то ці кошти розподіляються у таких пропорціях: авторам - 50 відсотків, виконавцям - 25 відсотків і виробникам фонограм (відеограм) - 25 відсотків.

Розміри відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, визначено в додатку до Постанови № 922.

Порядок здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (далі - Порядок), затверджено наказом Міністерства освіти і науки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 № 780/123/561 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.12.2003 за № 1153/8474.

Відповідно до пункту 7 Порядку під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою № 992, перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, а також з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Зобов'язання, яке у даному випадку виникає безпосередньо із закону, полягає у перерахуванні імпортером на користь уповноваженої організації відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, під час ввезення такого обладнання та територію України у встановленому Постановою № 992 розмірі.

Сторонами господарського зобов'язання, яке виникло в силу законодавчих приписів, є:

- зобов'язана сторона (боржник) - імпортер обладнання, за допомогою якого можна здійснити відтворення. В даному випадку боржником є Товариство;

- управнена сторона (кредитор) - організація колективного управління, яка уповноважена Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України здійснювати збирання та розподіл між суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань. Законодавством України передбачена можливість існування необмеженого кола таких організацій. В даному випадку такими уповноваженими організаціями колективного управління є позивач та третя особа, тобто має місце зобов'язання з множинністю осіб на стороні кредитора.

Частина перша статті 196 ГК України передбачає, що кожний з управнених суб'єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов'язаних суб'єктів повинен виконати зобов'язання відповідно до частки цього суб'єкта, визначеної зобов'язанням.

Змістом зобов'язання, про яке йдеться, є взаємні права і обов'язки, що виникають між боржником і кредитором безпосередньо із статті 42 Закону № 3792:

- обов'язок боржника полягає у перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою № 992;

- кредитор, у свою чергу, має право вимагати від боржника виконання зобов'язання, яке має виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Позивач і третя особа в рівній мірі наділені повноваженнями щодо здійснення збирання і розподілу відрахувань, тому мають однакове право вимоги.

Поряд із зобов'язанням, що виникло безпосередньо із статті 42 Закону № 3792, умови, порядок і строки виконання якого чітко врегульовані законодавством і юридична сила якого поширюється на позивача, відповідача та третю особу, існує й зобов'язання, що виникло 30.12.2014 з Договору, юридична сила якого поширюється на відповідача і третю особу.

Отже, два вказані зобов'язання стосуються одного предмета (відрахувань), але є різними за підставами виникнення, часом виникнення, юридичною силою та умовами виконання.

Зобов'язання, суб'єктом якого є позивач, виникло безпосередньо з актів цивільного законодавства і полягає саме в перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортерами відповідно до встановленого розміру.

Тобто зобов'язання полягає не в укладенні договору з уповноваженою організацією про сплату відрахувань і не в погодженні порядку їх сплати, а в безпосередньому здійсненні таких відрахувань на умовах і в строки, що встановлені законодавством.

У пункті 3 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 28.02.2017 № 01-06/521 зазначено, що зобов'язання зі сплати відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, є грошовим.

У пункті 1.4 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.... (а не дата укладення договору про порядок, строк та розмір відрахувань).

Таким чином, факт укладення договору з одним із кредиторів не є підставою вважати виконаним грошове зобов'язання, яке виникло в силу законодавчих приписів; таке зобов'язання можна вважати виконаним тільки у разі перерахування всієї суми заборгованості на користь одного з кредиторів.

Відповідно до приписів статті 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

З огляду на наведене попередні судові інстанції з дотриманням приписів норм матеріального права, на підставі ретельної оцінки поданих сторонами доказів, дослідивши фактичні обставини, пов'язані з наявністю у Товариства обов'язку зі сплати відрахувань за імпортування ним товарів із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах та (або) відеограмах, і прав Підприємства та Організації щодо збору цих відрахувань, встановивши (під час апеляційного перегляду) факт перерахування Товариством Організації всієї суми спірної заборгованості, дійшли обґрунтованих висновків щодо виконання Товариством зобов'язання зі сплати відповідних відрахувань, що є належною підставою для відмови в даному випадку в задоволенні позовних вимог Підприємства.

Посилання скаржника на те, що факт виконання зобов'язань зі сплати відрахувань за спірний період має бути підтверджений відповідним розрахунковим документом, тоді як Товариство в платіжному дорученні від 02.03.2017 № 2611 зазначило про виплату відрахувань у розмірі 521 605,91 грн. згідно з додатковою угодою від 02.03.2017 № 2 до Договору, а не згідно з Додатковою угодою № 1, - не можуть бути взяті до уваги, оскільки апеляційним судом встановлено факт сплати повної суми відрахувань за період з 07.03.2014 по 29.12.2014 і цей факт Підприємством не спростовано.

Інші доводи касаційної скарги по суті спору також не спростовують висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Водночас відповідно до частини другої статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Беручи до уваги: наявність у Товариства зобов'язання зі сплати відрахувань, що в даному випадку виникло безпосередньо із закону і полягало в обов'язку з перерахування ним як імпортером на користь уповноваженої організації відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, під час ввезення такого обладнання на територію України, тоді як ним цього здійснено не було; право господарського суду на визнання недійсним повністю чи у певній частині пов'язаного з предметом спору договору, який суперечить законодавству; подання Підприємством даного позову до господарського суду у вересні 2016 року, тобто до сплати Товариством спірної суми відрахувань; сплату Товариством спірної суми відрахувань лише в березні 2017 року (під час апеляційного розгляду справи), - слід дійти висновку щодо виникнення даного судового спору саме внаслідок неправильних дій Товариства. За таких обставин місцевим та апеляційним господарськими судами помилково не було застосовано зазначений припис частини другої статті 49 ГПК України.

З огляду на наведене судові витрати підлягають відповідному перерозподілу.

Керуючись статтями 49, 1117 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу об'єднання підприємств "Український музичний альянс" задовольнити частково.

2. Стягнути з підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ASBIS-Україна" на користь об'єднання підприємств "Український музичний альянс" 8 285 (вісім тисяч двісті вісімдесят п'ять) грн. 12 коп. судового збору за розгляд позовної заяви, 8 293 (вісім тисяч двісті дев'яносто три) грн. 49 коп. за розгляд апеляційної скарги та 9 047 (дев'ять тисяч сорок сім) грн. 44 коп. за розгляд касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду міста Києва.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 зі справи № 910/17373/16 залишити без змін.

Суддя Б.Львов

Суддя В.Корсак

Суддя В.Селіваненко