ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа № 914/922/13-г

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Грабовський В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, б/н від 21.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2050/17 від 04.05.2017 р.),

на рішення Господарського суду Львівської області від 04 квітня 2017 року

у справі № 914/922/13-г (суддя Пазичев В.М.),

порушеній за позовом

позивача: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, м. Львів,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Львів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 підприємство Львівської обласної ради «Нерухомість та майно», м. Львів,

про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 17860,43 грн., неустойки в сумі 2958,62 грн., судового збору в сумі 2867,50 грн., виселення та повернення займаних приміщень.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: ОСОБА_4 (п/к на підставі довіреності б/н від 28.07.2016 р.);

від позивача: ОСОБА_5 (п/к на підставі довіреності № 1389 від 20.09.2016 р.);

від третьої особи: ОСОБА_6 (п/к на підставі довіреності № 383 від 03.04.2017 р.).

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України представникам розяснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Учасниками судового процесу подано спільне, письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового засідання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2017 року, справу № 914/922/13-г Господарського суду Львівської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 10.05.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, б/н від 21.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2050/17 від 04.05.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 07.06.2017 року, про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 р. розгляд справи відкладено на 21.06.2017 р., про що сторони були належним чином повідомлені, апелянт рекомендованою кореспонденцією, позивач та третя особа під розписку.

21.06.2017 р. о 10:50 год. за участю уповноважених представників сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, судом було оголошено перерву до 21.06.2017 р. на 12:30 год., про що представники були, особисто, повідомлені під розписку.

В судове засідання представник апелянта/відповідача прибув, вимог ухвали суду від 10.05.2017 р. скаржник не виконав, подав на адресу Львівського апеляційного господарського суду клопотання б/н від 21.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2861/17 від 21.06.2017 р.) про призначення будівельно-технічної експертизи та зупинення провадження у даній справі, також представником апелянта подане клопотання підтримано та усно зазначено, що будівельно-технічну експертизу відповідачем/апелянтом було заявлено ще в суді першої інстанції та було проведено оплату, однак, судовим експертом таку експертизу не було проведено, виставивши ще додаткову оплату за проведення даної судової експертизи, та у звязку з тривалим зупиненням судової справи скаржником заявлялось клопотання про зобовязання судового експерта провести експертизу в строк, який визначений п. 1.13 вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, однак судом не було вчинено жодних дій задля зобовязання експертної установи провести експертизу. Щодо суті апеляційної скарги, представником скаржника доводи наведені в апеляційній скарзі підтримано, надано усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судове засідання прибув, проти клопотання апелянта про зупинення провадження у справі та призначення судової будівельно-економічної експертизи заперечив, оскільки вважає, що таке клопотання є надуманим та таким, що призведе до затягування розгляду справи, відтак просить відмовити у задоволенні такого клопотання. Крім того, представник позивача зазначив, що аналогічне клопотання скаржником було заявлено в суді першої інстанції, про що останнім таке клопотання було задоволено та провадження у справі зупинено, однак, з вини відповідача судову будівельно-технічну експертизу проведено не було. По-суті апеляційної скарги, представник позивача заперечив проти апеляційної скарги з підстав зазначених у відзиві на скаргу, доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача представник прибув, вимог ухвали суду від 10.05.2017 р. не виконав, проти клопотання апелянта про призначення судової будівельно-економічної експертизи заперечив, оскільки вважає, що таке клопотання є надуманим та таким, що призведе до затягування розгляду справи, відтак просить відмовити у задоволенні такого клопотання. Щодо апеляційної скарги представник також усно заперечив, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення місцевого господарського суду від 04.04.2017 р. по справі № 914/922/13-г залишити без змін.

Заслухавши доводи та усні пояснення сторін у справі, які прибули в судове засідання, враховуючи те, що судом апеляційної інстанції не було позбавлено сторін конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи та прибули в судове засідання 21.06.2017 р., судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду даної справи та призначення судової будівельно-технічної експертизи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 р. апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 10.05.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, б/н від 21.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2050/17 від 04.05.2017 р.) до провадження, та з підстав зазначених в ухвалі суду від 07.06.2017 р. судом розгляд справи було відкладено на 21.06.2017 р., про що сторін було належним чином повідомлено рекомендовано кореспонденцією, та як уже було вище зазначено представниками сторін та третьої особою забезпечено явку в судове засідання уповноважених представників..

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 р. (пунктом 5 резолютивної частини ухвали) зобовязано третю особу (КП ЛОР «Нерухомість та майно») подати суду: копію довідки з ЄДРПОУ; письмовий, документально та нормативно обґрунтований відзив (заперечення) на апеляційну скаргу; докази в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, однак, вимоги ухвали суду третьої особи виконано не було.

Згідно статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення (ухвали) в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 4 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України), треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

Відповідно до статті 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Щодо поданого представником апелянта/відповідача клопотання б/н від 21.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2861/17 від 21.06.2017 р.) про призначення будівельно-технічної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

З клопотання б/н від 21.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2861/17 від 21.06.2017 р.) про призначення будівельно-технічної експертизи вбачається, що скаржник просить поставити судовому експерту наступні питання, а саме: 1) Яка причина руйнування навісу (Будівля «Н-1»), зокрема в наслідок його фізичного зносу?; 2) Чи могло відбутися руйнування перекриття навісу (Будівля «Н-1») внаслідок руйнування даху суміжного приміщення, враховуючи, що дах навісу та суміжного приміщення є спільним?.

Згідно ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Відповідно до п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи , судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. (п.п. 2, 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є:

1) Стягнення з ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ, ідент. № НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ «Фольксбанк», МФО 325213) на користь Комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 8, , р/р № 055 в ВАТ «Укрексімбанк», МФО 325718) 17860,43 грн. заборгованості по орендній платі.

2) Стягнення з ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ, ідент. № НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ «Фольксбанк», МФО 325213) на користь Комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 8, , р/р № 055 в ВАТ «Укрексімбанк», МФО 325718) неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у розмірі 2958,62 грн.

3) Стягнення з ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ, ідент. № НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ «Фольксбанк», МФО 325213) Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18, , р/р №2609 в ГУДК України у Львівській області, МФО 825014) 2867 (дві тисячі вісімсот шістдесят сім) грн. 50 коп. судового збору.

4) Виселення ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ, ідент. № НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ «Фольксбанк», МФО 325213) із займаних приміщень під літ О, У, ГРП, Н-1, В-1, П загальною площею 362,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 186.

5) Зобовязання ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ ідент. № НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ Фольксбанк, МФО 325213) повернути займані приміщення загальною площею 362,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 186, у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

З вищенаведених питань вбачається, що поставлені на вирішення експерта питання стосуються орендованого приміщення, а саме: перекриття даху та навісу Будівлі «Н-1».

Як уже було вищезазанчено у цій постанові, пунктом 5 прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить суд зобовязати ОСОБА_2 повернути займані приміщення загальною площею 362,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 186, у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Таким чином, винесені апелянтом на вирішення судового експерта питання на момент розгляду справи є безпідставними.

Крім того, слід зазначити, що апелянтом/відповідачем в суді першої інстанції аналогічне клопотання було поставлено перед судом та відповідною ухвалою суду від 14.05.2013 року провадження у справі зупинено до отримання результатів судової експертизи, а справу направлено до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової будівельно-технічної експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2013 року за вх. № 39592/13 із Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання (том І, а. с. 119), з якого вбачається, що вартість даної експертизи згідно рахунку № 1044 від 24.09.2013 року, який надісланий на адресу відповідача (ФОП ОСОБА_2Л.) становить 4416,00 грн., скерований на адресу апелянта/відповідача рахунок слід оплатити в місячний строк відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Слід зазначити, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.05.2013 р. обовязок сплати за проведення даної експертизи покладено на апелянта/відповідача (п. 6 резолютивної частини ухвали).

У звязку з вищенаведеним, судом першої інстанції на адресу сторін, зокрема, відповідачу було скеровано лист № 914/922/13-г/2/13 від 03.10.2013 р. з повідомленням про виконання п. 6 резолютивної частини ухвали суду першої інстанції в частині зобовязати відповідача провести оплату, згідно виставленого судовим експертом рахунку № 1044 від 24.09.2013 року (том І, а. с. 121).

Однак, оплата рахунку № 1044 від 24.09.2013 року у більш ніж місячний строк відповідачем/апелянтом проведена не була, у звязку з чим, 31.12.2013 р. місцевим господарським судом на адресу ФОП ОСОБА_2 було скеровано повторний лист № 914/922/13-г/3/13 (том І, а. с. 123) з вимогою надати докази виконання вимог експерта щодо оплати експертизи, оскільки останнім було скеровано на адресу суду лист № 5841 від 06.12.2013 р. з повідомленням про відсутність оплати вартості експертизи на суму 4416,00 грн. та повернення матеріалі справи № 914/922/13 (том І, а. с. 122).

20.01.2014 року за вх. № 1947/14 від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшло повідомленням про те, що 13.01.2014 року ФОП ОСОБА_2 за проведення експертизи у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз здійснила оплату в сумі 4416,00 грн., тобто фактично через 3,5 місяці з дня виставлення рахунку (том І, а. с. 124-126).

Згідно супровідного листа № 914/922/13-г/4/14 від 03.03.2014 р. матеріали справи № 914/922/13 було повторно надіслано на адресу Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової будівельно-технічної експертизи (том І, а. с. 127).

В подальшому, судовим експертом на адресу суду було скеровано лист № 1196 від 13.03.2014 р. (вх. № 1440/14 від 18.03.2014 р.) з клопотанням від 13.03.2014 р. про погодження терміну виконання експертизи на січень 32015 р. впродовж 90 днів, що зумовлено надмірною експертною завантаженістю (том І, а. с. 128-129).

У звязку з вищенаведеним, судом першої інстанції на адресу сторін у справі було скеровано клопотання б/н від 13.03.2014 р. про погодження терміну виконання експертизи, однак, позивачем з урахуванням даних обставин на адресу суду скеровано лист № 338 від 26.03.2014 р. (вх. № 1622/14 від 28.03.2014 р.), в якому позивач заперечує щодо погодження строку виконання судової будівельно-технічної експертизи на січень 2015 року та просить поновити провадження у даній справі (том І, а. с. 132).

З матеріалів справи вбачається. що судом першої інстанції з урахуванням даних обставин було вжито всіх необхідних заходів для проведення судової будівельно-технічної експертизи у більш короткий термін, про що було скеровано на адреси: Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, Хмельницького відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, Херсонського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, Луганського відділення Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідні запити про надання інформації, чи відповідна експертна установа зможе провести судову будівельно-технічну експертизу для дослідження зазначених у запиті питань у більш стислий термін (том І, а. с. 133-170).

Однак, після отримання відповідних відповідей (том І, а. с. 171-203), судом першої інстанції на адресу сторін у справі було надіслано листи з копіями відповідей судових експертних установ.

15.06.2015 року за вх. № 24681/15 із Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання експерта про необхідність сплати різниці вартості проведення експертизи, в звязку із зміною вартості експертогодини, згідно рахунку № 593 від 11.06.2015 року (том І, а. с. 230).

Однак, доплата по рахунку № 593 від 11.06.2015 року у більш ніж у місячний строк не була проведена ФОП ОСОБА_2 23.05.2016 року за вх. № 21593/16 від відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшла відповідь про те, що Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз було виставлено рахунок № 593, відповідно до якого відповідач ФОП ОСОБА_2 сплатила різницю, яка становить 1128,00 грн. за проведення експертизи, фактично доплата за проведення експертизи була оплачена через 4 місяці з дня виставлення рахунку.

16.06.2016 року за вх. № 25456/16 із Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання експерта про необхідність здійснити доплату за проведення судової експертизи, в звязку із зміною вартості експертогодини, згідно рахунку № 972 від 11.06.2016 року, яка становить 2400,00 грн. за проведення експертизи.

17.06.2016 року за вих. № 914/922/13-г/40/16 позивачу була скерована вимога щодо сплати різниці, яка становить 2400,00 грн. за проведення експертизи.

У звязку з вищенаведеним, 18.07.2016 року за вх. № 30136/16 від позивача ФОП ОСОБА_2 надійшов лист (том ІІ, а. с. 73), в якому остання зазначає, що вимога Львівського НДІСЕ про доплату за проведення експертизи не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставною, яку не обґрунтовано нормами чинного законодавства України, а також зважаючи на те, що незважаючи на тривалий час проведення експертизи, доказів вчинення дій на її проведення експертом не надані, тому причин для проведення доплати в сумі 2400,00 грн. не вбачає, про що було повідомлено Львівський НДІСЕ.

У відповідь та з метою обґрунтування своєї позиції, на адресу суду з Львівського НДІСЕ надійшов лист № 4763 від 08.08.2016 року.

23.08.2016 року за вих. № 914/922/13-г/42/16 відповідачу було скеровано копію листа Львівського НДІСЕ для належного реагування, згідно чинного законодавства України, однак, станом на 04.10.2016 року доказів виконання вимог експерта та надання обґрунтування цих обставин від відповідача не надходило.

06.10.2016 року за вих. № 914/922/13-г/43/16 відповідачу було, повторно, скеровано копію листа Львівського НДІСЕ для належного реагування, згідно чинного законодавства України, однак, станом на 13.02.2017 року доказів виконання вимог експерта та надання обґрунтування цих обставин від відповідача не надходило.

13.02.2017 року за вих. № 914/922/13-г/44/17 відповідачу втретє було скеровано копію листа Львівського НДІСЕ для належного реагування, згідно чинного законодавства України, однак станом на 20.03.2017 року доказів виконання вимог експерта та надання обґрунтування цих обставин від відповідача не надходило.

21.03.2017 року за вих. № 914/922/13-г/45/17 судом було направлено сторонам вимогу щодо повідомлення суду про наявність чи відсутність обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку з тим, що від сторін не було отримано відповіді на запит суду у встановлені законом строки, ухвалою суду від 29.03.2017 року провадження по справі було поновлено та розгляд справи призначено до розгляду.

Отже, як уже було зазначено у цій постанові, у звязку з невчасною оплатою апелянтом/відповідачем на вимогу судового експерта виставлених рахунків, вищезазначену експертизу виконано не було.

Вищенаведені обставини свідчать та вбачається з матеріалів справи, що судом першої інстанції було вжито всіх необхідних процесуальних дій для проведення відповідної судової будівельно-технічної експертизи, однак, така експертиза не була проведено, з причин, які не залежали від суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яке, повторно, подане апелянтом в суді апеляційної інстанції слід відмовити.

Також слід зазначити, що призначення вищезазначеної експертизи призведе до повторного затягування судового процесу та є зловживанням процесуальними правами сторін.

Відповідно до вищенаведеного, колегія суддів вважає, відмовити у задоволенні клопотання б/н від 21.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2861/17 від 21.06.2017 р.) про призначення будівельно-технічної експертизи.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи № 914/922/13-г та прийшла до висновку, розглядати справу по суті, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення місцевого суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.04.2017 року у справі № 914/922/13-г (суддя Пазичев В.М.), позовні вимоги задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ ідент. № НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ Фольксбанк, МФО 325213) на користь Комунального підприємства Львівської обласної ради Нерухомість та майно (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 8, , р/р № 055 в ВАТ Укрексімбанк, МФО 325718) 17860, 43грн. заборгованості по орендній платі, суму неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у розмірі 2958,62 грн. також вирішено стягнути з ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ ідент. № НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ Фольксбанк, МФО 325213) Управління майном спільної власності Львівської обласної ради (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18, , р/р №2609 в ГУДК України у Львівській області, МФО 825014) 2867,50 грн. судового збору. (п.п. 1, 2, 3 резолютивної частини судового рішення). Пунктом четвертим та пятим резолютивної частини вирішено виселити ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ ідент. № НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ Фольксбанк, МФО 325213) із займаних приміщень під літ О, У, ГРП, Н-1, В-1, П загальною площею 362,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 186. Та зобовязати ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ ідент. № НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ Фольксбанк, МФО 325213) повернути займані приміщення загальною площею 362,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 186, у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу (том ІІ, а. с. 112-113, 114-123).

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду апелянт/відповідач (Фізична особа-підприємець ОСОБА_2) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно зясовано усі фактичні обставин справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Так, апелянт/відповідач основному в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції ухвалою суду від 14.05.2013 р. було прийнято ухвалу про призначення судової будівельно-технічної експертизи, однак протягом 2 років така експертиза не була проведена, у звязку з чим, апелянт вважає, що оскільки в позовній заяві є вимога про повернення майна у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, то доречно було провести відповідну експертизу щоб встановити причини руйнування навісу та дахового покриття будівлі «Н-1», однак, така експертиза не була проведена, а рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте без наявності висновку судового експерта.

Крім того, судом першої інстанції не було зобовязано судового експерта провести дану експертизу в строки визначені п. 1.13 Інструкції з про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Також апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному рішення взято доводи позивача про те, що майно, яке було передано в оренду було в належному стані, однак такі висновки суду є помилковими.

Апелянт також покликається на те, що судом не перевірено та не досліджено, що усе передане майно оренду не належить Позивачу на правах власності, оскільки на думку апелянта, частина майна, передане в оренду ГРП за адресою м. Львів, вул. Шевченка 186 та є на балансі цього підприємства, а отже, не могло позивачем передаватися в оренду на ОСОБА_2, і у зв'язку з цими обставинами оплата оренди за час дії договору з 28 грудня 2009 р. до 27 листопада 2012 р. в цій частині має бути переглянута.

Крім того, апелянт також не погоджується з тим, що у постановленому рішенні суду зазначено, що ФОП ОСОБА_2 за відомостями реєстрової палати, перевіреними судом, припинила підприємницьку діяльність 24.01.2017 р. згідно запису номер 6005615, а також зазначено, що у суду відсутні будь-які належні та допустимі докази, що такі дії передбачають правонаступництво, відповідно до наведеного апелянт вважає, що судом мало бути постановлене рішення про припинення провадження на підставі п. 6 ст.80 ГПК України, оскільки провадження у справі припиняється внаслідок припинення діяльності суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З урахуванням вищенаведеного, на думку скаржника, судом першої інстанції не вжито заходів для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, а тому оскаржуване рішення є таким, що прийняте за нез'ясованими обставинами справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення даного спору, виходячи з предмету та підстав заявленого позову.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, апелянт/відповідач: ОСОБА_2 (станом на час укладення правочину) є фізичною особою-підприємцем (Приватним підприємцем), зареєстрована за адресою: 79039, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ БРЮХОВИЦЬКА, будинок 15, індивідуальний номер ЄДРПОУ та податковий № НОМЕР_1, дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, є 24.01.2017 р., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради є органом місцевого самоврядування та є юридичною особою, йому присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи 25255072, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 79008, Львівська обл., м. Львів, вул. Винниченка, буд. 18, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 12.02.2013 р. за вх. № 784 на розгляд Господарського суду Львівської області Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради подано позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 17860,43 грн., неустойки в сумі 2958,62 грн., судового збору в сумі 2867,50 грн., виселення, повернення займаних приміщень та стягнення судових витрат.

Згідно зі ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених Законом, а також з угод, не передбачених Законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, сплатити гроші тощо, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 229 Господарського кодексу України визначає, що учасник господарських відносин, у разі порушення ним грошового зобов'язання, не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 19 цього ж Закону, орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтями 793 та 795 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно із ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2 Положення про управління майном спільної власності Львівської обласної ради (надалі Положення), затвердженого рішенням Львівської обласної ради від 23.06.2006 р. № 33 (із змінами та доповненнями), Управління майном спільної власності Львівської обласної ради є юридичною особою, має самостійний баланс, відокремлене майно, бюджетний та інші рахунки, печатку, штамп, бланки, може набувати майнові і немайнові права та обовязки, виступати позивачем і відповідачем у суді, господарському суді, адміністративному суді, третейському суді.

Відповідно до підпункту 2.1.3. та підпункту 2.2.1. цього ж Положення, основними завданнями управління є: здійснення повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна спільної власності. Забезпечує в установленому порядку надання в оренду майна.

Згідно з підпункту 2.2.27 Положення, управління контролює своєчасне надходження від орендарів орендної плати, комунальні та інші послуги (охорона, дератизація, вивезення ТПВ і .т. д.).

З огляду на наведене вище, Управління майном спільної власності Львівської обласної ради є належним позивачем у даній справі.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів даної справи, 28.12.2009 р. між Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради (Орендодавець за договором, Позивач по справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі по тексту ФОП ОСОБА_2Л.) (Орендар за договором, Відповідач по справі) укладено Договір оренди № 39/09 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області (далі по тексту - Договір) (том І, а. с. 17-18).

Зазначений вище договір укладено сторонами в письмовій формі єдиного документа, підписано уповноваженими представниками сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що не суперечить приписам ст. 181 ГК України, ст.ст. 207, 208 ЦК України.

За своїми основними та другорядними ознаками, зазначений вище правочин є договором найму (оренди).

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до п. 1.1. ОСОБА_7 оренди, позивач, як орендодавець, відповідно до наказу управління від 18.12.2009 р. № 82-н передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (надалі - ОСОБА_7), що знаходиться на балансі комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно», загальною площею 362,3 кв.м., розміщене за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 186 відповідно до приймання-передачі нерухомого майна. Вартість об'єкта оренди визначена станом на 30 червня 2008 р. і становить 107256,00 грн. без ПДВ згідно із звітом про незалежну (експертну) оцінку, затвердженим наказами управління майном спільної власності обласної ради від "23" жовтня 2008 р. № 51-о та від "23" жовтня 2009 № 32-о.

Майно передається в оренду для іншого використання нерухомого майна (виробництво металевих виробів) (п. 1.2. договору).

Договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення сторонами домовленості з його істотних умов і підписання ними тексту договору. Початок перебігу терміну дії договору та настання обов'язку сплати Орендарем орендної плати починається з дати підписання сторонами приймання-передачі ОСОБА_7.

На виконання умов вищезазначеного договору, між сторонами у справі 01.01.20110 р. було укладено та підписано акт приймання-передачі нежитлових приміщень за адресою м. Львів, вул. Шевченка, 186, а саме: Літера «О» (комора для зберігання парафіну), Будівля «У» (вбиральня), ГРП, Будівля «Н-1» (навіс), Літера «В-1» (частина зруйнованого складу) та Літера «П» (недіюча очисна споруда). Технічний стан нерухомого майна задовільний. Висновок: нерухоме майно придатне до експлуатації (том І, а. с. 19).

Слід зазначити, що акт приймання-передачі нежитлових приміщень сторонами укладено в письмовій формі, підписано уповноваженими представниками сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін.

Пунктом 2.2. договору сторони визначили, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на майно. Власником майна залишається Львівська обласна рада, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

У відповідності до п. 2.3. договору оренди, у разі припинення цього ОСОБА_7 повертається Орендарем комунальному підприємству Львівської обласної ради «Нерухомість та майно». Орендар повертає ОСОБА_7 за актом приймання-передачі, що підписується Орендарем, орендодавцем та Балансоутримувачем. Майно вважається поверненим з моменту підписання акта приймання-передачі.

Обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні ОСОБА_7 (п. 2.4 договору).

В подальшому, між сторонами у справі, 17.02.2010 р. було укладено договір № 7-39/09-10 про внесення змін до договору оренди від 28 грудня 2009 року № 39/09 (том І, а. с. 20), відповідно до якого сторони домовились внести з 01 лютого 2010 року в абзац 1 пункту 3.1. Розділу 3, та викласти в такій редакції: «Розмір орендної плати за об'єкт оренди визначається відповідно до наказу управління від 18.12.2009 р. № 82-н та чинної на момент укладення цього договору ОСОБА_4 розрахунку орендної плати, затвердженої рішенням обласної ради, і складає 1105,67 грн. (одна тисяча сто п'ять грн. 67 коп.) без ПДВ за лютий 2010 року. Сума ПДВ становить 221,14 грн. Перерахунок орендної плати додається. Інші умови договору оренди від 28.12.09 р. №39/09, що не змінюються даним договором, залишаються незмінними, і Сторони підтверджують по них свої зобов'язання.

Слід зазначити, що договір № 7-39/09-10 про внесення змін до договору оренди від 28 грудня 2009 року № 39/09, сторонами укладено в письмовій формі, підписано уповноваженими представниками сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що не суперечить приписам ст. 181 ГК України, ст.ст. 207, 208 ЦК України.

Розмір орендної плати за об'єкт оренди встановлюється відповідно до наказу управління від 18.12.2009р. № 82-н і складає 1537,77 грн. без ПДВ за грудень 2009 року. Сума ПДВ становить 307,55 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. (п. 3.1. договору).

Відповідно до пункту 3.3. ОСОБА_7, встановлену орендну плату за користування об'єктом оренди в поточному місяці Орендар зобов'язується перерахувати не пізніше 25 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок Балансоутримувача № 055 в ВАТ Укрексімбанк, МФО 325718, .

Розділом 5 договору оренди сторони визначили обовязки та права орендодавця, а розділом 6 договору визначено обовязки та права орендаря, зокрема, в п. 6.2. ОСОБА_7 передбачено, що орендар повинен своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Однак, вбачається з матеріалів справи, відповідачем в порушення умов вищезазначеного договору було систематично порушено умови ОСОБА_7 оренди, зазначені в п. 6.2. розділу 6 ОСОБА_7, згідно з яким станом на 01.12.2012 р. за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 рахується заборгованість з орендної плати в розмірі 17860 грн. 43 коп. Термін заборгованості становить 12 місяців.

Слід зазначити, що дані обставини апелянтом/відповідачем не заперечуються в апеляційній скарзі.

На підставі вищевикладеного та відповідно до ст. 188 Господарського Кодексу України, відповідачу було направлено претензії: від 11.07.2012 р. № 1052, від 14.09.2012 р. № 1423 з вимогою погасити заборгованість з орендної плати, у випадку непогашення допущеної заборгованості, Управління майном спільної власності Львівської обласної ради звертатиметься до господарського суду щодо звільнення займаних нежитлових приміщень та стягнення заборгованості з орендної плати.

Однак, вищезазначені претензії позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до матеріалів справи, наявного акта звірки розрахунків (том І, а. с. 35) та розрахунку заборгованості орендної плати (том І, а. с. 40) про заборгованість з орендної плати відповідача за користування об'єктом оренди за період з 01.12.2011 року по 01.12.2012 рік становить 17860,43 грн., що не заперечується відповідачем/апелянтом в апеляційній скарзі.

Крім того, як вбачається яз матеріалів справи, позивачем було створено комісію та проведено обстеження орендованого майна, що перебуває в оренді Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та встановлено, що орендоване майно знаходиться в технічному стані, гіршому, ніж на дату укладення ОСОБА_7 оренди, і частково зруйновано навіс під літерою Н-1, що підтверджується Актом обстеження будинку № 186 на вул. Шевченка у м. Львові від 21.12.2012 року (том І, а. с. 26).

Позивач наголошує, що, відповідно до пункту 6.10. ОСОБА_7 оренди від 28.12.2009 року № 39/09 і статті 779 ЦК України, Орендар повинен усунути погіршення речі, які сталися з його вини, а у разі неможливості відновлення речі, Орендодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Аналогічна норма передбачена частиною 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно якої Орендар, який допустив погіршення орендованого майна або його загибелі, повинен відшкодувати Орендодавцеві збитки.

У звзяку з вищенаведеним позивач, листом від 16.11.2012 р. № 1796 і від 13.12.2012 р. № 1993 повідомив відповідача про те, що Договір оренди від 28.12.2009 р. № 39/09 припинив свою дію і надалі продовжуватись не буде (том І, а. с. 24, 25). Також відповідача було повідомлено, що частина орендованого майна є в технічному стані, гіршому, ніж на дату укладення ОСОБА_7 оренди та підписання актів приймання - передачі, а саме: частково зруйнованим є навіс під літерою Н-1 площею 232.6 кв.м. Позивач також наголосив відповідачу щодо необхідності відновлення зруйнованого майна та в термін до 05.12.2012 р. повернення його за актом приймання - передачі чи компенсування його вартості. Однак, відповідач станом на дату подання позову жодних дій щодо відновлення зруйнованого майна або компенсування його вартості не вчинив, приміщення не повернув, у зв'язку з чим позивачем, відповідно до ст. 785 ЦК України, нарахована відповідачу неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у розмірі 2958,62 грн. (1480,79 грн. орендна плата х 2 х 0,999- індекс інфляції).

Згідно ст. 779 ЦК України та ст. 27 Закону України Про оренду державного та комунального майна, Орендар повинен усунути погіршення речі, які сталися, а у разі неможливості відновлення речі, Орендодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа від 01.03.2013 року № 369 Балансоутримувач запропонував сторонам, відповідно до п. 2.4. ОСОБА_7, зустрітися 07.03.2013 року за місцезнаходженням орендованого майна для передачі орендованого майна Балансоутримувачу та підписання відповідних Актів, однак відповідач 07.03.2013 року не зявився.

Слід зазначити, що в матеріалах справи є лист та примірник акта приймання передачі нежитлових приміщень відповідача, який адресований на адресу третьої особи (том І, а. с. 92, 93) з якого вбачається, що відповідач не заперечує щодо припинення дії договору оренди нерухомого майна та на виконання п. 2.3., п. 2.4 договору скеровує для підписання акт приймання передачі нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 186.

Однак, позивачем у звязку з погіршенням стану переданого відповідачу орендованого майна, поданий відповідачем акт приймання-передачі не підписано, про що останній заявив у позовній заяві вимогу про повернення орендованих приміщень в стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу.

З урахуванням вищенаведених обставин позивач звернувся до місцевого господарського суду з вимогами про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 17860,43 грн., неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в сумі 2958,62 грн., виселення та зобовязання повернути займані приміщення загальною площею 362,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 186, у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтями 793 та 795 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 773 ЦК України, Орендар зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору, а якщо Орендар користується річчю, переданою йому в оренду, не за її призначенням або з порушенням умов договору оренди, Орендодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

В силу ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 229 Господарського кодексу України визначає що, учасник господарських відносин, у разі порушення ним грошового зобов'язання, не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. У відповідності до ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом частини шостої статті 232 ГК України та статті 253 ЦК України, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Статтею 785 ЦК України встановлено право Орендодавця вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, якщо Орендар не виконує обов'язку щодо повернення речі.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, позивачем відповідно до положення є належним позивачем у даній справі, якому надано повноваження: пунктом 2.1.2 Положення - здійснювати управління майном спільної власності; пунктом 2.1.3 Положення - здійснювати повноваження орендодавця; пунктом 2.2.10 Положення - забезпечувати в установленому порядку надання в оренду майна; пунктом 2.2.27 Положення - контролювати своєчасне надходження від орендарів орендної плати і інше.

Відповідно до укладеного між сторонами спірного договору оренди від 28.12.2009 р. № 39/09, Орендодавцем орендованого майна є Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, а Орендарем - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 і п. 3.3 ОСОБА_7 встановлено зобов'язання Орендаря перераховувати орендну плату на розрахунковий рахунок Балансоутримувача - КП ЛОР "Нерухомість та майно".

Таким чином, позивач має необхідні повноваження для подання позовних вимог, що вказані у позовній заяві від 24.12.2012 р. № 2050 у контексті стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 17860,43 грн.

Відповідно до пункту 3.3. ОСОБА_7, встановлену орендну плату за користування об'єктом оренди в поточному місяці Орендар зобов'язується перерахувати не пізніше 25 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок Балансоутримувача № 055 в ВАТ Укрексімбанк, МФО 325718, .

Однак, відповідачем в порушення умов даного договору, а саме п. 6.2. розділу 6 ОСОБА_7, протягом року невносилась орендна плата та станом на 01.12.2012 р. за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 рахується заборгованість з орендної плати в розмірі 17860,43 грн., доказів погашення заборгованості апелянтом/відповідачем суду не подано, такі докази в матеріалах справи відсутні.

На підставі вищевикладеного та відповідно до ст. 188 Господарського Кодексу України, відповідачу було повідомлено (претензіями від 11.07.2012 р. № 1052, від 14.09.2012 р. № 1423), що, у випадку непогашення допущеної заборгованості, Управління майном спільної власності Львівської обласної ради звертатиметься до господарського суду щодо звільнення займаних нежитлових приміщень та стягнення заборгованості з орендної плати. Відповідач заборгованості не погасив і відповіді на подані претензії не надав.

Відповідно до наведеного, позивачем доведено перед судом що заборгованість по орендній платі станом на час звернення з позовною вимогою до суду за період з 01.12.2011 р. по 01.12.2012 р. становить 17860,43 грн., та підлягає до задоволення.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в сумі 2958,62 грн., яка розрахована відповідно до ст. 785 ЦК України; виселення та зобовязання повернути займані приміщення загальною площею 362,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 186, у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, актом обстеження орендованого майна, що перебуває в оренді Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, який було проведено комісією позивача встановлено, що орендоване майно знаходиться в технічному стані, гіршому, ніж на дату укладення ОСОБА_7 оренди, і частково зруйновано навіс під літерою Н-1, що підтверджується Актом обстеження будинку № 186 на вул. Шевченка у м. Львові від 21.12.2012 року.

Відповідно до пункту 6.10. ОСОБА_7 оренди від 28.12.2009 року № 39/09 і статті 779 ЦК України, Орендар повинен усунути погіршення речі, які сталися з його вини, а у разі неможливості відновлення речі, Орендодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Аналогічна норма передбачена частиною 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно якої Орендар, який допустив погіршення орендованого майна або його загибелі, повинен відшкодувати Орендодавцеві збитки.

В підтвердження вищенаведеного, позивачем на адресу відповідача було скеровано претензії вих. № 1423 від 14.09.2012 року з вимогою про погашення заборгованості, та Листи від 16.11.2012 р. № 1796 і від 13.12.2012р. № 1993, у яких позивач повідомив відповідача про те, що Договір оренди від 28.12.2009 р. № 39/09 припинив свою дію і надалі продовжуватись не буде.

Крім того, відповідача було повідомлено про те, що частина орендованого майна є в технічному стані, гіршому, ніж на дату укладення договору оренди та підписання актів приймання - передачі, а саме частково зруйнованим є навіс під літерою Н-1 площею 232.6 кв.м. Позивач також наголосив відповідачу щодо необхідності відновлення зруйнованого майна та в термін до 05.12.2012 р. повернення його за актом приймання - передачі чи компенсування його вартості.

Згідно ст. 779 ЦК України та ст. 27 Закону України Про оренду державного та комунального майна, Орендар повинен усунути погіршення речі, які сталися, а у разі неможливості відновлення речі Орендодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач не подав докази погашення боргу та повернення приміщень, суд прийшов до висновку, що позов Управління майном спільної власності Львівської обласної ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 підприємство Львівської обласної ради Нерухомість та майно (м. Львів) про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 17860 грн. 43 коп., неустойки у розмірі 2958 грн. 62 коп., виселення і повернення займаних приміщень є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Щодо тверджень апелянта, що у звзяку з погіршенням обєкта оренди не з його вини, слід було призначити судову будівельно-технічну експертизу колегія суддів до уваги не приймає, оскільки дані висновки суду зазначені вище у цій постанові.

Крім того, слід зазначити, що апелянтом в апеляційній скарзі звернуто увагу суду апеляційної інстанції на те, що ФОП ОСОБА_2 за відомостями реєстрової палати, перевіреними судом, припинила підприємницьку діяльність 24.01.2017 р. згідно запису номер 6005615, відповідно до наведеного апелянт вважає, що судом мало бути постановлене рішення про припинення провадження на підставі п. 6 ст.80 ГПК України, однак, з таким твердженням колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № НОМЕР_2 від 31.03.2017 р., Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність 24.01.2017 року, згідно запису № 6005615. Крім того, у суду відсутні будь-які належні та допустимі докази, що такі дії передбачають правонаступництво.

Однак, згідно п. 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак, у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Інші твердження апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, дослідивши матеріали даної справи та зясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення даного спору, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Також слід зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року п. 3 резолютивної частини ухвали зобовязано апелянта/відповідача (ФОП ОСОБА_2Л.) подати суду докази доплати судового збору в сумі 1394,25 грн. за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду; довідку Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова про зарахування судового збору в сумі 1394,25 грн. на рахунок отримувача 2006 у ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014, , код класифікації доходів бюджету: 22030101 (том ІІ, а. с. 129-130).

Станом на час прийняття постанови по справі № 914/922/13 скаржником не було доплачено судового збору в сумі 1394,25 грн. за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку достягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ Фольксбанк, МФО 325213) на користь Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір в сумі 1394,25 грн. за подання апеляційної скарги.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 22, 32 - 34, 43, 49, 98, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 04 квітня 2017 року у справі № 914/922/13-г залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Достягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (79039, м. Львів, вул. Брюховицька, 15/ВЛ, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт КВ № 169980, виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 28.05.1999 року, р/р 3811 в ПАТ Фольксбанк, МФО 325213) на користь Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір в сумі 1394,25 грн. за подання апеляційної скарги.

3. Місцевому господарському суду видати наказ.

4. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.

21.06.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 27.06.2017 р.