ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.06.2017 Справа № 920/446/17

Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/446/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Євротрубпласт», м.Київ

до відповідача Приватної фірми «Будтехсервіс», м.Конотоп Сумської області

про стягнення 154374,13 грн.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, довіреність від 31.05.2017 № 136/2017

відповідача не зявився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на свою користь 132 311, 40 грн. боргу за поставлений товар, відповідно до договору № 517 від 12.08.2016 року, укладеного між сторонами по справі, а також: 13977,02 грн. неустойки, 5689,03 грн. інфляційних втрат, 12396,68 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, відзиву на позов не подав, про час, дату та місце судового слухання справи повідомлений належним чином.

У відповідності до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 43 та 33 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 75 названого Кодексу за відсутності представника відповідача.

Представник позивача подав суду заяву від 29.06.2017 року № 19, в якій зазначив, що відповідач 15.05.2017року сплатив частину заборгованості за поставлений товар в розмірі 10000,00 грн. В зв'язку з частковим погашенням відповідачем боргу, позивач зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 122311,40 грн. основного боргу за поставлений товар, 13977,02 грн. неустойки, 5689,03 грн. інфляційних втрат, 12396,68 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, а всього -154374,13 грн.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи зазначене, суд прийняв подану заяву до розгляду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, суд встановив.

12.08.2016 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір № 517 (далі договір). Відповідно до п.1.1. згаданого договору, постачальник зобовязувався поставити, а покупець зобовязувався прийняти і оплатити труби, комплектуючі та обладнання, а також супутні товари (надалі - товари) партіями в кількості, асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами в Рахунках-фактурах або Специфікаціях (додатках) до цього договору чи визначеними в порядку, передбаченому цим Договором.

В параграфі 4 договору сторони узгодили умови поставки товару, зокрема, що поставка товару буде здійснюватися партіями на підставі замовлень відповідача (покупця). Поставка (приймання-передача) партії товару від постачальника до покупця буде здійснюватися за видатковими накладними постачальника. Датою здійснення поставки вважається дата видаткової накладної постачальника.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що по видатковим накладним №№ ЕТП РТ2208/006 від 22.08.2016, ЕТП КВ2908/019 від 29.08.2016, ЕТП СУ1609/002 від 16.09.2016, ЕТП СУ0311/011 від 03.11.2916, ЕТП СУ1011/012 від 10.11.2016, ЕТП КВ1011/025 від 10.11.2016 ним поставлено відповідачу товар на загальну суму 457100,37 грн.

Строки оплати товару, поставленого за видатковими накладними № ЕТП КВ2908/019, № ЕТП СУ1609/002, № ЕТП КВ1011/025 регулюються п.5.1 договору, яким визначено, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом повної передоплати на поточний рахунок постачальника протягом 3(трьох) календарних днів з моменту отримання від нього рахунку-фактури.

Строки оплати товару, поставленого за видатковою накладною № ЕТП РТ2208/006 регулюються п.2.1. та п.2.2. Специфікації № 1 від 12.08.2016 року до договору № 517 від 12.08.2016 року.

Строки оплати товару , поставленого за видатковою накладною № ЕТП СУ0311/002 від 03.11.2016 року на суму 207311,40 грн. регулюються п.2.1. та п.2.2. Специфікації №2 від 31.10.2016 року до договору № 517 від 12.08.2016 року.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме: договором № 517 від 12.08.2016 року, видатковими накладними, на яких міститься підпис та печатка відповідача (копії згаданих документів долучені до матеріалів справи а.с. 21-26).

Як свідчать матеріали справи, відповідач своєчасно та в повному обсязі з відповідачем не розрахувався.

Стаття 530 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-якій час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З метою досудового врегулювання спору шляхом добровільного погашення відповідачем заборгованості, 23.01.2017року позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія про погашення заборгованості , що існувала на той момент, в розмірі 132311,40 грн.( а.с.36-37). Однак, відповідач зобовязання по оплаті не виконав.

Оскільки відповідач розрахунки з позивачем не провів, позивач був вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на день подачі позовної заяви до суду, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлені товари склала 132311,40 грн.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

За приписами частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Заявою від 29.06.2017 року позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення основного боргу, в звязку з частковим погашенням відповідачем заборгованості в розмірі 10000,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 122311,40 грн. основного боргу за поставлений товар, решту позовних вимог залишає без змін.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товару повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 122311,40 грн. не заперечується відповідачем (буд-яких заперечень щодо позову до суду не подано), тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар у сумі 122311,40 грн. визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем заявлені вимоги по стягненню 13977,02 грн. неустойки та 12396,68 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами .

Пунктом 8.3 договору передбачено, що, у випадку невиконання (прострочення) термінів оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, згідно якого пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, як зазначено вище, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 8.4 договору сторони погодили, що у випадку прострочення покупцем термінів оплати поставленого йому товару, покупець згідно частини 3 статті 692 та частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України зобовязаний сплатити проценти за користування чужими коштами в розмір 25% річних за весь період прострочення оплати.

Частиною 3 статті 198 Господарського кодексу України встановлено,що відсотки за грошовими зобовязаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку визначених законом або договором.

Відповідно до частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України,у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як зазначено в частині 5 статті 694 Цивільного кодексу України,в разі якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Частиною 2 статті 536 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки, права позивача щодо стягнення з відповідача 13977,02 грн. неустойки та 12396,68 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами передбачені умовами договору, неустойка та проценти за користування чужими грошовими коштами нараховані у відповідності до вимог чинного законодавства України, тому позовні вимоги в зазначеній частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 536, 549-552, 692,694 Цивільного Кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Річні відсотки і інфляційні втрати на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

З огляду на зазначене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно оплати поставлених позивачем товарів, факт прострочення грошового зобовязання, а також те, що право позивача щодо стягнення інфляційних нарахувань передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України, за таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення, інфляційних втрат в розмірі 5689,03 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю у звязку з тим, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватної фірми «Будтехсервіс» ( 41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Вирівська,64/1, ідентифікаційний код 31375354) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Євротрубпласт» (93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Трудова,1, ідентифікаційний код 33090871) 122311,40 грн. основного боргу, 13977,02 грн. неустойки, 5689,03 грн. інфляційних втрат, 12396,68 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 2465,62 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.07.2017.

Суддя ОСОБА_2