РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2017Справа №922/541/17
За позовом Гутянської селищної рада Богодухівського району Харківської області

До Публічного акціонерного товариства" Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання частини правочину недійсними

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача Янковський С.А., довіреність б/н від 01.12.2015

Від відповідача Голець Г.В., довіреність №14-21 від 10.

Суть спору:

Гутянська селищна рада Богодухівського району Харківської області (далі-позивач) подала на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства" Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання частини правочину недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2017 порушено провадження у справі № 922/541/17 та призначено розгляд на 03.04.2017.

03.04.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

03.04.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 24.04.2017 відкладено розгляд справи на 12.05.2017.

В судовому засіданні 12.05.2017 оголошено перерву до 09.06.2017.

25.05.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано уточнену позовну заяву.

09.06.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано уточнений відзив на позовну заяву.

В судове засідання 09.06.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд задовольнити позовні вимоги із врахування заяви про уточнення позовних вимог.

В судове засідання 09.06.2017 представник відповідача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 09.06.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

17.06.2017 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Гутянською селищною радою Богодухівського району Харківської області (далі - Замовник), на виконання розпорядження від 26.08.09 №1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» (далі - Розпорядження), відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України та Закону України «Про трубопровідний транспорт» і діючого законодавства України укладено договір №14/1221/11 (далі - Договір).

23.07.2012 між Компанією і Замовником укладено додаткову угоду №1 до Договору, якою сторони виклали в новій редакції ряд важливих положень Договору.

Відповідно до п.1.1 Договору, в редакції додаткової угоди від 23.07.12 №1, Компанія відповідно до Розпорядження №1001-р та на умовах цього договору, на підставі затвердженого рішенням правління Компанії «Переліку об'єктів газопостачання, у спорудженні яких бере фінансову участь Компанія» (далі - Перелік) та графіку фінансування добудови об'єкта газопостачання (додаток 1) здійснює фінансування добудови об'єкта газопостачання: «Будівництво підвідного газопроводу високого тиску до села Першотравневе Богодухівського району Харківської області» (далі - Об'єкт), а Замовник зобов'язується здійснити добудову Об'єкта, введення його в експлуатацію згідно з діючим законодавством України і умовами договору, забезпечити передачу його, як цілісного Об'єкта у державну власність до сфери управління Міненергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації та повернути грошові кошти, отримані від Компанії на добудову об'єкта.

Згідно з п.п.2.1.1 Договору, в редакції додаткової угоди від 23.07.12 №1, Компанія, при наявності фінансової можливості зобов'язана здійснити фінансування добудови Об'єкта за рахунок власних коштів (не коштів державного бюджету) в обсягах, передбачених фінансовим планом Компанії на відповідний період, згідно з Додатком 1. Фінансування здійснюється шляхом банківських переказів грошових коштів на рахунок Замовника або іншими способами, що не суперечать діючому законодавству.

Відповідно до п. 2.3.14 , Замовник зобов'язався, своєчасно здійснити всі необхідні дії для отримання компенсації витрат на добудову Об'єкта газопостачання для забезпечення повернення Компанії в установлений даним договором термін суми грошових коштів, перерахованих нею на добудову Об'єкта газопостачання .

Протягом року, наступного за роком введення Об'єкта в експлуатацію, повернути Компанії, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Компанії, суму грошових коштів, отриманих від Компанії на добудову Об'єкта (п.п.2.3.15).

Загальний обсяг фінансування за Договором (ціна) складає 1 345 080 грн (п.3.1 Договору, в редакції додаткової угоди від 23.07.12 №1).

Відповідно до п. 2.4.3 сторони погодили, що Замовник є власником частини (цілісного) Об'єкта, добудованої за кошти Нафтогазу, до передачі цілісного об'єкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації.

Відповідно до п.7.1 Договору, в редакції додаткової угоди від 23.07.12 №1, він вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх підписів печатками і діє до повного повернення Компанії суми грошових коштів, перерахованих ним в якості фінансування добудови (будівництва) об'єкта згідно з договором.

Позивач зазначає, що добудова підвідного газопроводу проводилась за рахунок коштів державного бюджету, а не за рахунок коштів Компанії, а тому п. 1.1 в частині повернення грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову Об'єкта, п. 2.3.14, п. 2.3.15 та п. 2.4.3 Договору № 14 1221 11 від 17.06.2011 в редакції Додаткової угоди № 1 від 23.07.2012 є недійсними, оскільки не відповідає суті правовідносин між сторонами та порушує загальні засади законодавства, добросовісності, справедливості, розумності та неприпустимості позбавлення права власності, а також спрямовані на незаконне заволодіння майном, що перебуває державній власності.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши що вони є не обґрунтованими та безпідставними, крім того зазначив, що фін снування будівництва об'єкта газопостачання здійснювалось за рахунок відповідача, що підтверджується копіє платіжного доручення № 6802 від 31.07.2012 на суму 1345080,00 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. З ч. 1 ст. З ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, а саме платіжного доручення №6802 від 31.07.2012, відповідачем було перераховано позивачеві грошові кошти в розмірі 1345080,00 грн., в якому зазначено, що призначенням платежу є фінансування будівництва об'єкта газопостачання, Додаткова угода від 23.07.2012 №1 до Договору від 17.06.2011 №14/1221/11.

Враховуючи вище зазначене, судом встановлено що фінансування будівництва об'єкта газопостачання здійснювалось за рахунок відповідача.

Як вбачається із змісту листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 30.03.2012 №КМ/4-31-0767, адресованого Кабінету Міністрів України, вбачається, що Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», в межах тимчасового кошторису Компанії на 2012 рік, здійснюється фінансування робіт з будівництва об'єктів газопостачання населених пунктів України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.09 №1001-р «Про добудову підвідних газопроводів». За інформацією Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», у зв'язку із змінами у законодавстві, компанією розроблено основні умови договорів та додаткових угод, що будуть укладатись із замовниками будівництва у 2012 році.

Пунктом 2.3.12 Додаткової угоди №1 від 23.07.2012 визначений обов'язок позивача після завершення робіт по добудові об'єкта забезпечити введення його в експлуатацію з оформленням усіх необхідних документів, та у термін, що не перевищує 60 календарних днів від дати введення об'єкта в експлуатацію, забезпечити його передачу, як цілісного об'єкта, у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації.

Крім того, як вбачається із змісту розпорядження Харківської ОДА від 10.08.2012 №482, на замовників будівництва газопроводів, що споруджувались на території області за фінансової участі НАК «Нафтогаз України», було покладено обов'язок вжити заходів із забезпечення передачі об'єктів газопостачання у державну власність.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що твердження позивача про те, що окремі пункти Договору №14/1221/11 в редакції Додаткової угоди №1 від 23.07.2012 є такими, що суперечать інтересам держави і суспільства безпідставні.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49,66, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.06.2017

Суддя Мельник В.І.