КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р. Справа№ 910/23998/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 20.06.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року

у справі №910/23998/16 (суддя - Марченко О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дайвер ЛТД»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс»

про стягнення 90 742,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року у справі № 910/23998/16 позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дайвер ЛТД»: 83 604 грн. 35 коп. боргу; 919 грн. 60 коп. пені; 755 грн. 87 коп. 3% річних; 5 462 грн. 79 коп. втрат від інфляції, 3 000 грн. витрат по послуги адвоката і 1 378 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Тищенко О.В., суддів: Тарасенко К.В., Іоннікової І.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу №910/23998/16 призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дайвер ЛТД» вважає подану апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, позивач просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник ТОВ «Будекосервіс» надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник ТОВ «Дайвер ЛТД» у судових засіданнях суду апеляційної інстанції також надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу. Представник вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просив відмовити в задоволенні скарги, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, представником скаржника було заявлене клопотання про призначення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи. Як зазначив представник відповідача, висновки вказаної експертизи можуть підтвердити, що роботи позивачем були виконані не якісно та не у повному обсязі, як передбачено умовами договору.

Заслухавши думку представника позивача, який заперечив проти задоволення вказаного клопотання про призначення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи, колегія суддів апеляційного господарського суду відмовляє у його задоволенні, оскільки, відповідачем не заявлялось таке клопотання під час розгляду справи у суді першої інстанції. Скаржник не обґрунтував суду неможливість подання такого клопотання під час розгляду справи у суді першої з причин, що не залежали від нього. У відповідності до ч. 3 ст. 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду не приймає до уваги, як належний доказ у даній справі поданий скаржником висновок експертного дослідження № 19/05-2017 від 19.05.2017 року із зазначених вище підстав. До того ж, з вказаного висновку не вбачається, що при проведенні дослідження був присутній представник позивача та взагалі відсутні докази того, що позивач повідомлявся про таке дослідження.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 05.04.2016 року між ТОВ «Дайвер ЛТД» (підрядник) та ТОВ «Будекосервіс» (замовник) було укладено договір, за умовами якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання своїми силами виконати роботи відповідно до умов договору та згідно з протоколом узгодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною договору (додаток №1), а замовник зобов'язується прийняти ці роботи та оплатити їх (пункт 1.1 договору).

Роботами згідно з пунктом 1.1 договору визнається виконання робіт з повторенням мікрогеометрії основи з нанесення розмітки із використанням полімерного матеріалу «Коутекс» (ТУ У В.2.7.-24.3-6-2004) на загальній передбачувальній площі 864 кв.м. (пункт 2.1 договору).

У відповідності до п. 2.2 договору детальний перелік, вартість та кількість робіт, що підрядник повинен виконати на умовах договору, зазначені в додатку №1, який є невід'ємною частиною договору;

Остаточний об'єм робіт, який підрядник виконує згідно з пунктами 2.1 і 2.3 договору, визначається в технічних актах приймання виконаних робіт з обов'язковою фіксацією об'ємів робіт в технічних актах (пункт 2.4 договору);

Згідно п. 2.5 договору, роботи виконуються на території ТЦ New Way (Нью Вей) (три поверхи) за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 1.

Підрядник зобов'язується своїми силами та із своїх матеріалів і інструментів виконати роботи, що передбачені Договором, згідно з протоколом узгодження договірної ціни (додаток №1) (пункт 3.1 договору).

Після сумісного підписання з уповноваженим представником замовника додатка №2-А підрядник зобов'язується прийняти об'єкт в роботу (пункт 3.3 договору).

За умовами п.4.1 договору замовник зобов'язується надати підряднику в роботу об'єкт/основу, які відповідають вимогам додатку №2. Після сумісного підписання з уповноваженим представником підрядника додатка №2-А - передати об'єкт в роботу (пункт 4.2 договору).

Підрядник приступає до виконання робіт протягом 3 (трьох) робочих днів після: належного оформлення договору; отримання авансу, вказаного в підпункті 7.5.1 пункті 7.5 договору; надання всього об'єму робіт одночасно; відповідності об'єкта/основи вимогам додатка №2 та підписання уповноваженими представниками сторін додатка №2-А (пункт 5.1 договору);

Строк виконання робіт за договором - 10 (десять) робочих днів (пункт 5.2 договору).

У відповідності до п.6.1 договору приймання-передача виконаних робіт здійснюється сторонами за актом приймання виконаних робіт не пізніше ніж через 2 (два) робочі дні після закінчення робіт за договором.

Замовник зобов'язаний прийняти роботу згідно з актом та оформити акт приймання виконаних робіт протягом 2 (двох) робочих днів, не враховуючи день його передачі; акт приймання виконаних робіт вважається підписаним автоматично через 3 (три) робочі дні з моменту передачі замовнику, якщо з боку замовника немає зауважень за виконаними роботами у письмовій формі (пункт 6.2 договору).

Вартість робіт (договірна ціна), що підрядник повинен виконати на умовах договору, є динамічною і складає на момент підписання договору: разом - 320 778,58 грн.; ПДВ 20% - 64 155,72 грн.; всього - 384 934,30 грн. (пункт 7.1 договору).

За умовами п.7.4 договору оплата виконаних підрядником робіт здійснюється за фактично виконані обсяги робіт.

Розрахунок за виконання робіт проводиться таким шляхом:

замовник перераховує підряднику аванс у розмірі 70% від вартості робіт за договором, що складає 269 454,01 грн. з урахуванням ПДВ (підпункт 7.5.1 пункту 7.5 договору);

після виконання робіт за договором замовник підписує акт приймання виконаних робіт та протягом 3 (трьох) днів з моменту підписання акта виплачує вартість фактично виконаних робіт згідно з актом, за виключенням суми перерахованого авансу (підпункт 7.5.2 пункту 7.5 договору).

У випадку несвоєчасної оплати робіт згідно з актами замовник зобов'язаний виплатити підряднику пеню в розмірі 0,01% від суми належної до перерахування за кожен день понад термін. Пеня нараховується на весь період невчасної оплати (пункт 8.1 договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (пункт 12.1 договору).

Частиною першою статті 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, на виконання умов договору відповідачем було частково перераховано позивачу аванс на загальну суму 140 000 грн. (15.04.2016 року перераховано 100 000 грн., та 27.04.2016 року - 40 000 грн.).

В свою чергу, позивачем було виконано роботи на загальну суму 223 604,35 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2016 року.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Дайвер ЛТД» 29.07.2016 року було складено та підписано акт №1 про прийняття робіт за липень 2016 року. 03.08.2016 року листом від 29.07.2016 року №166 позивачем було надіслано відповідачу рахунок-фактуру від 29.07.2016 року №лт-0000193 і два примірники акта №1 про прийняття робіт за липень 2016 року. У вказаному листі позивач просив відповідача підписати акт №1, повернути один примірник такого акта позивачу та оплатити вартість виконаних робіт. Надсилання підрядником замовнику вказаного листа, рахунку-фактури, довідки про вартість виконаних робіт та актів підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком, копія яких міститься в матеріалах справи (а.с. 19). До того ж, у відповідності до повідомлення про вчення поштового відправлення, вказані документи замовник отримав 26.08.2016 року (а.с. 20).

Однак, відповідач відповіді на вказаний лист не надіслав, акт №1 про прийняття робіт не підписав, заборгованість не сплатив.

Як зазначалось вище, пунктом 6.2 договору сторони погодили між собою, що акт приймання виконаних робіт вважається підписаним автоматично через 3 (три) робочі дні з моменту передачі замовнику, якщо з боку замовника немає зауважень за виконаними роботами у письмовій формі.

Таким чином, оскільки відповідачем не було надіслано позивачу жодних заперечень щодо акта №1 про прийняття робіт за липень 2016 року, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає роботи наданими позивачем виконаними і прийнятими відповідачем без будь-яких зауважень.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 83 604,35 грн. заборгованості є обґрунтованими та правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Доводи скаржника, що він направляв на адресу позивача свої заперечення щодо підписання акту з вказівками на недоліки у виконаних роботах, судова колегія не приймає до уваги та вважає необґрунтованими, оскільки, відповідач, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідних доказів не надав.

Твердження відповідача про відсутність на сайті Укрпошти підтвердження відомостей щодо направлення йому позивачем для підписання акт №1 про прийняття робіт за липень 2016 року, а тому на думку скаржника, позивачем не направлявся вказаний акт на підписання, колегія вважає необґрунтованими, оскільки, з опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку та повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що поштові послуги з пересилки вказаної кореспонденції були здійснені ще у серпні 2016 року, тоді як скаржником було здійснено електронний запит щодо відстеження пересилання поштових відправлень у червні 2017 року, тобто майже через рік. Колегія суддів звертає увагу на те, що вказана інформація обмежена у терміні зберігання та у відповідності до правил надання послуг поштового зв'язку зберігається шість місяців.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 919,60 грн. пені.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати робіт згідно з актами замовник зобов'язаний виплатити підряднику пеню в розмірі 0,01% від суми належної до перерахування за кожен день понад термін; пеня нараховується на весь період невчасної оплати.

Так, позивач просить стягнути з відповідача 919,60 грн. пені за період з 01.09.2016 року по 19.12.2016 року.

Оскільки, відповідачем 26.08.2016 року було отримано лист 29.07.2016 №166, враховуючи умови пункту 6.2 договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останнім днем оплати відповідачем заборгованості є 29.08.2016 року, тобто початком періоду нарахування суми пені є 30.08.2016 року.

Разом з тим, позивач визначив початком періоду нарахування суми пені 01.09.2016 року. Оскільки суд не може починати період розрахунку датою ранішою, ніж визначена позивачем, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно визначив період нарахування пені вказаний позивачем.

Так, здійснивши перевірку розрахунку пені, колегія суддів вважає, що сума пені за визначений позивачем період становить 919,65 грн.

Враховуючи, що позивачем не було подане суду клопотання в порядку, передбаченому пунктом 2 частини 1 статті 83 ГПК України, колегія зазначає, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення пені, а тому судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача пеню у розмірі 919,60 грн. за розрахунком позивача.

Щодо стягнення 755,87 грн. 3% річних і 5 462,79 грн. втрат від інфляції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 755,87 грн. 3% річних, розраховуючи її за такий самий період, як і пеню. Колегією судів перевірено здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних та встановлено, що він є арифметично вірним. Період нарахування 5 462,79 грн. втрат від інфляції позивач визначив з 01.09.2016 року по 30.11.2016 року.

За розрахунком суду першої інстанції, що перевірений судом апеляційної інстанції, сума втрат від інфляції становить 5 462,80 грн. Проте, позивачем не подано суду клопотання стосовно виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення втрат від інфляції. Отже, стягненню з відповідача підлягає 755,87 грн. 3% річних і 5 462,79 грн. втрат від інфляції за розрахунком позивача.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача 83 604,35 грн. боргу, 919,60 грн. пені, 5 462,79 грн. інфляційних втрат та 755,87 грн. 3 % річних. Крім того місцевим господарським судом обґрунтовано стягнуто з відповідача 3 000 грн. витрати з оплати послуг адвоката. На переконання колегії суддів вказані витрати є співрозмірними заявленим позовним вимогам.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Будекосервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року у справі № 910/23998/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2017 року у справі № 910/23998/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23998/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко