ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р. Справа №5023/615/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю №473 від 07.04.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, (вх.№1830Х/1-40) на ухвалу господарського суду Харківської області від 24.05.2017 року по справі №5023/615/17,

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ,

до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, м.Ізюм, Харківська область,

про стягнення 7822325,13 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.05.2017 року у справі №5023/615/12 (суддя Ольшанченко В.І.) відмовлено у задоволенні заяви Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про поновлення пропущеного строку предявлення виконавчого документу до виконання у справі №5023/615/12.

Позивач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті ухвали норм права, на неповне зясування обставин справи, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 24.05.2017 року та прийняти нове судове рішення, яким заяву задовольнити та поновити пропущений строк предявлення виконавчого документу до виконання. Крім того, скаржник просить суд витрати зі сплати судового збору покласти на боржника.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 року апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

16.06.2017 року апелянт надав до суду доповнення до апеляційної скарги (вх.№6473), в яких виклав правове обґрунтування своєї позиції по справі та які долучено до матеріалів справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що наказ господарського суду Харківської області (дублікат) видано відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 14.08.14 року та на адресу стягувача наказ надійшов 08.09.2014 року, що підтверджується вх.№ ДК «Газ України» №8103/1, а строк до виконання сплив 01.03.2014 року (відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 14.08.2014 року), тому ДК «Газ України» вважає такі обставини поважними, та вважає, що строк на пред'явлення до виконання вищезазначеного наказу (дублікату) суду має бути поновлено.

Крім того, як вказує скаржник, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років. Дані зміни були прийняті після закінчення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання, а саме дублікату наказу №5023/615/12 і наразі підлягають до застосування.

На думку ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» подані докази та матеріали справи у відповідності до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України свідчать про поважність причин пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, а суд першої інстанції не керуючись нормами права відмовив стягувачу у задоволенні заяви.

Апелянт звертає увагу суду на те, що постійні зміни в організації виробництва праці та у штатному розписі ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» привели до суттєвого збільшення навантаження на працівників компанії, що є поважною причиною і завадило завчасно надіслати виконавчий документ до органу державної виконавчої служби.

Ухвалою суду 22.06.2017 року з метою забезпечення повного, всебічного та обєктивного вирішення спору, а також дотримання принципів судочинства, розгляд справи відкладено на іншу дату.

23.06.2017 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6771), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як вказує відповідач, правова позиція позивача, викладена у апеляційній скарзі у якості заперечень на правову позицію суду першої інстанції викладену в ухвалі від 24.05.2017 року по даній справі ніяк не змінює висновків суду першої інстанції та ніяк не впливає на резолютивну частину цієї ухвали.

У судовому засіданні 26.06.2017 року представник відповідача пояснив, що проти позиції скаржника заперечує в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був обізнаний, що підтверджується підписом представника у листі-повідомленні про відкладення розгляду справи на 26.06.2017 року.

Враховуючи факт належного повідомлення позивача про час та місце розгляду апеляційної скарги, та те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень вчинено належні дії щодо повідомлення сторін про судовий розгляд справи та створені належні умови для надання сторонами доказів і вважає за можливе розглядати справу в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.03.2012 року у справі №5023/615/12 позовні вимоги задоволено частково. Зменшено розмір пені на 50%. Відстрочено виконання рішення на три місяці - до 01.07.2012 року. Стягнуто з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Харківської філії основний борг за поставлений природний газ в розмірі 6832688,27 грн., пеню в розмірі 267984,70 грн., три відсотки річних в розмірі 170577,32 грн., інфляційні витрати в розмірі 283090,13 грн. та 64380,00 грн. судового збору.

10.04.2012 року на виконання вказаного рішення господарським судом Харківської області видано відповідний наказ, в якому зазначено, що він набирає чинності 10.04.2012 року та дійсний для предявлення до виконання до 11.04.2013 року.

04.05.2012 року стягувач подав до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області заяву про відкриття виконавчого провадження за вказаним наказом.

За даним наказом постановою від 17.05.2012 року відкрито виконавче провадження, яке виконувалось в межах зведеного виконавчого провадження.

У той час, господарським судом Харківської області винесено ухвалу від 30.12.2012 року, якою відстрочено виконання рішення суду по справі №5023/615/12 до 28.02.2013 року.

30.11.2012 року Ізюмською міською радою прийнято рішення №1489 про припинення Ізюмського комунального підприємства теплових мереж шляхом ліквідації та створено ліквідаційну комісію, у звязку з чим, 12.12.2012 року державним виконавцем відповідно до ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а наказ передано ліквідаційній комісії.

28.12.2012 року рішенням Ізюмської міської ради №1598 скасовано рішення Ізюмської міської ради №1489 від 30.11.2012 року «Про припинення Ізюмського комунального підприємства теплових мереж шляхом ліквідації» та припинено повноваження ліквідаційної комісії.

21.10.2013 року стягувач направив голові ліквідаційної комісії Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заяву про повернення на адресу ДК «Газ України» наказу господарського суду Харківської області від 10.04.2012 року у справі №5023/615/12, посилаючись на те, що рішенням Ізюмської міської ради №1598 від 28.12.2012 року було скасовано зазначене вище рішення №1489 від 30.11.2012 року та припинено повноваження ліквідаційної комісії Ізюмського комунального підприємства теплових мереж. Зазначену заяву отримано адресатом 24.10.2013 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте, наказ господарського суду Харківської області від 10.04.2012 року у справі №5023/615/12 стягувач не отримав, у зв'язку з чим 27.11.2013 року ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» видала довідку №31/10-5415 про втрату наказу господарського суду Харківської області у справі №5023/615/12 та 05.12.2013 року звернулась до господарського суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату наказу господарського суду Харківської області від 10.04.2012 року у справі №5023/615/12.

Так, за результатами розгляду вищевказаної заяви, Вищим господарським судом України прийнято постанову від 14.08.2014 року, якою у задоволенні заяви Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання відмовлено. Заяву Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про видачу дублікату наказу господарського суду Харківської області від 10.04.2012 року у справі №5023/615/12 задоволено. Зобов'язано господарський суд першої інстанції видати Дочірній компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» дублікат наказу господарського суду Харківської області від 10.04.2012 року у справі №5023/615/12, виданий на виконання рішення господарського суду Харківської області від 22.03.2012 року.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 14.08.2014 року господарським судом Харківської області 02.09.2014 року видано дублікат наказу по справі №5023/615/12, який разом із супровідним листом №026792/1 від 02.09.2014 року було направлено стягувачу. Як вказував позивач та підтверджується матеріалами справи, вказаний наказ отримано ним 08.09.2014 року, що підтверджується вхідним номером ДК «Газ України» №8103/1.

28.03.2017 року Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулася до господарського суду з заявою про поновлення строку предявлення наказу до виконання.

Відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Заява про відновлення пропущеного строку подається до господарського суду, який прийняв судове рішення.

Відновлення пропущеного процесуального строку передбачено також і статтею 53 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, на відміну статті 53 Господарського процесуального строку України, у випадку пропуску строку для предявлення наказу до виконання стаття 119 Господарського процесуального кодексу України не передбачає можливості відновлення строку за ініціативою господарського суду.

Пропуск процесуального строку в процесуальному праві - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причин, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Господарський суд відновлює процесуальний строк, якщо визнає причини пропуску строку поважними. Відновлення процесуального строку означає лише, що суд дає дозвіл особі вчинити процесуальну дію, незважаючи на те, що строк для її вчинення пропущений. Тобто відновлення строку не означає, що перебіг строку продовжується. Питання про відновлення строку може бути порушено лише після закінчення процесуального строку.

Причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відновлення процесуального строку являє собою визнання судовим органом (суддею) дійсним права вчинити певну процесуальну дію, втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент видачі наказу), виконавчий документ може бути предявлено до виконання протягом року.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Можливість відновлення судом пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання безпосередньо пов'язана з наявністю поважних причин його пропуску, і такою підставою не може бути лише подання заяви стягувачем із зазначенням, що ним пропущено строк з поважних причин.

У такому випадку, обов'язковому встановленню підлягають обставини, які заважали стягувачу пред'явити виконавчий документ до виконання у встановлений законом строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду від 10.11.2005 року по справі №3/342, від 15.12.2005 року по справі №3/150, від 02.02.2006 року по справі №3/94, від 12.08.2013 року по справі №27/188.

Приймаючи 14.08.2014 року постанову, Вищий господарський суд України встановив, що з урахуванням наданих у справі відстрочок виконання рішення, стягувач міг повторно предявити виконавчий документ у справі №5023/615/12 до виконання до 01.03.2014 року. Отже, станом на час звернення заявника до господарського суду із заявою про поновлення строку для предявлення наказу до виконання і видачу дублікату, строк для пред'явлення наказу у справі №5023/615/12 до виконання не був пропущений стягувачем у звязку з чим, судом було відмовлено у задоволені такої заяви.

Проте, як станом на момент винесення відповідної постанови 14.08.2014 року так і на момент видачі дублікату наказу по справі, такий строк вже було пропущено.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що позивач був обізнаний про закінчення строку предявлення наказу до виконання з 14.08.2014 року, оскільки вказана обставина досліджувалася в судовому засіданні Вищого господарського суду України на якому приймав участь уповноважений представник. Як вже зазначалося, дублікат наказу було отримано позивачем 08.09.2014 року, однак з заявою про поновлення строку позивач звернувся лише 24.03.2017 року тобто через 3 роки з моменту коли строк для предявлення наказу до виконання закінчився та майже через 2 роки та 6 місяців з моменту коли про це стало відомо заявнику.

В обґрунтування поважності пропуску строку предявлення наказу до виконання позивач у своїй заяві від 24.03.2017 року та у апеляційній скарзі зазначає, що наказами НАК «Нафтогаз України» №244 від 22.08.2014 року, №319 від 30.09.2014 року, №70 від 05.03.2015 року та №136 від 24.04.2015 року затверджені нові організаційні структури ДК «Газ України», а згідно з наказом ДК «Газ України» №108-к від 28.04.2015 року запроваджені зміни в організації виробництва праці та зміни істотних умов праці. Тобто, як вказує позивач постійні зміни в організації виробництва праці та у штатному розписі ДК «Газ України» привели до суттєвого збільшення навантаження на працівників компанії, що завадило завчасно надіслати виконавчий документ до органу державної виконавчої служби.

Проте колегія суддів вважає, що такі обставини не мають характеру поважних (виключних) та є суто субєктивними, яких можливо було б уникнути за умови належного виконання стороною своїх обовязків і належного користування правами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України.

У апеляційній скарзі позивач доповнив свою правову позицію щодо поновлення строку предявлення наказу до виконання посиланням на не врахування судом першої інстанції при вирішенні справи п. 5 розділу ХІІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, де вказується, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки встановленні цим Законом.

Так, згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення (ч.2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи надані судом в межах даної справи відстрочки виконання рішення суду та прийняти до уваги п. 5 розділу ХІІІ прикінцевих та перехідних положень та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, то строк пред'явлення наказу до виконання закінчився 01.03.2016 року.

Позивач звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання 28.03.2017 року, а посилання та обґрунтування поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання упродовж року (з 01.03.2016 року) відсутні. При цьому, ті посилання, обґрунтування та докази на їх підтвердження, які містяться в матеріалах справи датуються 2014-2015 роками.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що обставини наведені позивачем не є поважними та ніяким чином не могли завадити йому пред'явити наказ господарського суду Харківської області до виконання у встановлений законом строк.

У рішенні ЕСПЛ «Станьо проти Бельгії» від 07.07.2009 року суд вказав, що встановлені законом строки позовної давності переслідували законну мету забезпечення правової визначеності, оскільки вони захищали потенційних відповідачів від прострочених вимог і означали, що суди звільняються від необхідності винесення рішень, заснованих на доказах, які з часом набули властивість невизначеності або неповноти. Аналогічно і строк пред'явлення наказу до виконання має на меті забезпечення правової визначеності, оскільки він захищає боржника від прострочених вимог стягувача.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду Харківської області від 24.05.2017 року по справі №5023/615/12 має бути залишена без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105, ст. 106, ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 24.05.2017 року по справі №5023/615/12 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27 червня 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.