ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 року Справа № 904/4249/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Вечірко І.О., Березкіна О.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, дов. №б/н від 23.03.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, дов. № 123 від 26.12.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017 року у справі № 904/4249/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 ТЬЮБ", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 138535 грн. 59 коп.

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.06.2017р. справу № 904/4249/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Антонік С.Г., суддів Вечірко І.О., Березкіна О.В.

Ухвалою суду від 26.06.2017р. даною колегією суддів справу № 904/4249/17 прийнято до свого провадженя.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017р. ( суддя Юзіков С.Г.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 ТЬЮБ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" 103 554,00 грн. основного боргу, 10 148,29 грн. збитків від інфляції, 2 711,24 грн. 3% річних, 2 900,00 грн. оплати правових послуг адвоката, 1 746,20 грн. судового збору.

У решті позову відмовлено. Рішення суду мотивовано відсутністю доказів належного виконання відповідачем зобовязань по договору поставки № 20150812 від 21.12.2015 року, обґрунтованістю вимог позивача.

Відмовляючи в стягненні пені, суд виходив з відсутності підстав для її нарахування, так як сторонами не погоджений розмір пені.

Не погодившись з рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 10.05.2017р. змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що між ним та відповідачем було узгоджено саме застосування пені за прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. І відповідач погодив такий розмір пені. Саме наявність обовязку відповідача сплатити пеню була умовою згоди позивача на укладення договору із відстроченням оплати товару. Але відповідач категорично наполягає на застосуванні лише такої редакції договору, яку розроблено відповідачем , без жодного редагування. Таким чином, усно узгодивши обовязок сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення оплати, відповідач свідомо спотворив умови п.7.5 Договору таким чином, щоб у постачальника вона викликала впевненість, що розмір пені узгоджений. Таке формулювання надає відповідачу можливість в подальшому уникнути виконання обовязку сплатити пеню за прострочення оплати, посилаючись на нібито неузгодженість розміру пені.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, що наведені в апеляційній скарзі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні вказали, що вимоги, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Пункт 7.5. Договору сформульовано таким чином, що не вбачається можливим встановити точний розмір та базу нарахування пені. Господарський суд правильно застосував норми матеріального права. Просить рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

21.12.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 ТЬЮБ" ( покупець) укладено Договір поставки №20150812, з протоколом розбіжностей, які узгоджені сторонами.

Згідно п.1.1. Договору, постачальник зобовязався поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення. Найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість Товару зазначені у Специфікаціях, оформлених у вигляді Додатків до Договору, які є його невідємною частиною.

Ціна Товару визначена з урахуванням умов поставки (відповідно до Інкотермс 2000), передбачених відповідною Специфікацією до Договору (п.2.2. Договору). Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки за Договором здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії Товару на рахунок постачальника у порядку і строки, передбачені відповідною Специфікацією. При оплаті з відстрочкою платежу оплата здійснюється Покупцем за фактично прийняту вагу (прийняту кількість).

Строк дії договору, згідно п.10.1. до 31.12.2016р.

Сторонами підписані Специфікації № 1/20150812 від 21.12.2015р. на суму 35 578,52 грн. та № 2/20150812 від 28.03.2016р. на суму 241 086,92 грн.

Специфікаціями встановлено, що покупець оплачує 100 % вартості Товару на поточний рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з моменту поставки.

На виконання умов договору позивач поставив, а Відповідач прийняв товар на загальну суму 269 577,00 грн. :

- за специфікацією №1 (рахунок №53008540/479 від 07.07.16р.) за накладною № 560 від 08.07.16р. на суму 41 580,00 грн.

- за специфікацією №2 (рахунок №53008541/480 від 07.07.16р.) за накладною №561 від 08.07.16р. на суму 227 997,00 грн. Відповідач, згідно умов договору, зобовязаний був повністю оплатити вартість Товару в строк до 08.08.16р. Однак відповідач товар не оплатив.

28.09.16р., за погодження сторін, за накладною №99030049 від 28.09.16р. Відповідач повернув Позивачеві товар на суму 166 023,00 грн.

Отже, борг Відповідача за поставлений товар складає 103 554,00 грн.

Позивач просив суд стягнути 103 554,00 грн. заборгованості, 3 % річних в сумі 2 711,27 грн. за період з 09.08.2016р. по 04.04.2017р., збитки від інфляції - 10 148,29 грн. за період вересень 2016р.- лютий 2017р. та пеню в сумі 22 122,06 грн. за період прострочки з 09.08.2016р. по 08.02.2017р.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України (ст..ст.525, 526 ЦК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст..712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк(строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Заборгованість відповідача в сумі 103 554 грн. підтверджується матеріалами справи та не заперечується ним. Отже правильно стягнута судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3 % річних за період з 09.08.2016р. по 04.04.2017р. складають 2 711,27 грн., а збитки від інфляції за період вересень 2016р.- лютий 2017р. - 10 148,29 грн.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України,учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

Дані норми права передбачають встановлення конкретного розміру пені для уникнення можливості різного нарахування та застосування єдиного розміру для проведення розрахунку.

Пунктом 7.5 договору сторони зазначили, що у випадку несвоєчасного здійснення розрахунків за Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Даним пунктом сторони встановили граничний розмір пені і не встановили її конкретний розмір. Тобто пеня може нараховуватись, наприклад, від 0,1% облікової ставки НБУ до подвійної облікової ставки.

Отже сторонами договору не встановлений розмір пені. Тому застосування позивачем при розрахунку пені подвійної облікової ставки не ґрунтується ні на законі, ні на договорі.

Господарський суд правильно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

23.03.2017р. Позивач уклав договір №84 про надання правових послуг з адвокатом ОСОБА_1.

Згідно з актом здавання-приймання наданих послуг від 10.05.2017р., адвокат надав Позивачеві обумовлені договором №84 послуги вартістю 3 500,00 грн. На підтвердження оплати послуг адвоката Позивач надав платіжне доручення №2450 від 24.03.2017р. на суму 2 500,00 грн. за аналіз документів і підготовку позову та платіжне доручення №2708 від 10.05.2017р. на суму 1 000,00 грн. за представництво Позивача у судовому засіданні 10.05.2017р.

Господарський суд, враховуючи спів розмірність адвокатських витрат складності справи та фактично наданій правовій допомозі, виходячи з середньої вартості адвокатських послуг по Україні, та здійсненої адвокатом роботи щодо участі в судовому засіданні обґрунтовано зменшив суму за участь в судовому засіданні з 1 000 грн. до 400 грн., стягнувши на підставі ст..49 ГПК України з відповідача 2 900 грн. витрат нас послуги адвоката.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наведених обставин. Рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017р. у справі № 904/4249/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 30.06.2017р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ О.В. Березкіна

__________________ ОСОБА_4