Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" липня 2017 р. Справа № 906/1010/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Овсієнко Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - предст. за дов.№544 від 30.11.15 р.

від відповідача: ОСОБА_2 - предст. за дов. №1 від 18.02.16р., дійсне до 18.02.17р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_3 (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (с. Радчиці, Овруцький район, Житомирська область)

про стягнення 359070534,22 грн

На підставі ст. 77 в судовому засіданні 20.06.2017 було оголошено перерву до 15:00 06.07.2017.

У відповідності до ч. 1 ст. 74-1 ГПК України судове засідання 06.07.2017 було проведено в режимі відеоконференції.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" подано до господарського суду Житомирської області позов про стягнення з ТОВ "Нива" 359070534,22 грн заборгованості за кредитним договором № 289-2012 від 07.09.2012, з яких: 111094912,85 грн заборгованості за процентами, 44110847,00 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 24006200,78 грн пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 10616595,55 грн заборгованості по 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 4827180,85 грн заборгованості по 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, 131551698,75 грн інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту, 32863098,44 грн інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів.

Ухвалою від 12.10.2016 господарський суд порушив провадження у справі, призначив судове засідання для її розгляду та відстрочив ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 сплату судового збору у розмірі 206700,00 грн (з урахуванням ухвали суду від 07.11.2016) до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалами від 05.12.2016 господарський суд призначив у справі № 906/1010/16 судову експертизу фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручив експертній установі - Житомирському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (10014, м. Житомир, вул. Театральна, 17/20), провадження у справі зупинив.

18.05.2017 до господарського суду надійшов висновок експерта № 858/16-25 від 11.05.2017 за результатами проведення судово-економічної експертизи в господарській справі № 906/1010/16.

Ухвалою від 18.05.2017 господарський суд поновив провадження у справі № 906/1010/16, призначив судове засідання для її розгляду.

В засіданні суду 20.06.2017 господарський суд оголосив перерву до 15:00 06.07.2017.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 18.11.2016 вих. № 11/1-54124 та від 20.06.2017 вих. № 11/1-18566. Вказав, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, однак відповідач наявну заборгованість по кредиту не погасив, заборгувавши банку станом на 17.08.236,30 грн, частина коштів з яких (274761339,71 грн) вже була стягнута на підставі рішення суду від 29.03.2016 у справі № 906/322/15.

За твердженнями позивача, розрахунок заборгованості ТОВ "Нива" перед ПАТ "ВіЕйБі Банк" було проведено за допомогою програмного забезпечення банку та без урахування договорів про внесення змін до кредитного договору, укладених за період з 17.02.2014 - по 31.10.2014, у зв'язку з визнанням їх нікчемними на підставі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", про що повідомлено відповідача листом від 31.08.2015 вих. № 11/1 - 28174.

Позивач вважає, що висновок експертизи у даній справі для господарського суду не є обов'язковим і має оцінюватися судом за правилами, встановленими в ст. 43 ГК України.

Також зазначає, що судом мають бути враховані обставини перебування ПАТ "ВіЕйБі Банк" у процесі ліквідації, оскільки зменшення розміру заборгованості боржника за зобов'язаннями перед банком спричинить штучне зменшення ліквідаційної маси, що порушить права держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інших кредиторів ПАТ "ВіЕйБі Банк", а також збитки для держави.

Представник відповідача із позовними вимогами не погодився та вважає їх безпідставними, оскільки жодного повідомлення про визнання нікчемними додаткових договорів до кредитного договору № 289-2012 від 07.09.2012 ТОВ "Нива" від Уповноваженої особи банку не отримувало.

З метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору, судом було оглянуто та долучено до матеріалів справи № 906/1010/16 копії документів зі справи № 906/322/15 (а. с. 107 - 129 у т. 1, а. с. у т. 2).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи. господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.09.2012 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_4" (далі - позивач/кредитор, ПАТ "ВіЕйБі Банк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "НИВА" (далі - відповідач/позичальник) було укладено кредитний договір № 289-2012 (далі - кредитний договір, а. с. 25 - 32 у т. 1), за умовами якого (п. 1.1. кредитного договору) кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 70000000 (сімдесят мільйонів) гривень 00 копійок (надалі за текстом - "кредит"), а позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.

До кредитного договору вносилися зміни, які були оформлені договорами про внесення змін до кредитного договору за датами від: 14.09.2012, 17.09.2012, 18.09.2012, 19.09.2012, 28.12.2012, 19.02.2013, 28.02.2013, 15.04.2013, 30.04.2013, 15.05.2013, 31.05.2013, 18.06.2013, 16.07.2013, 15.08.2013, 06.09.2013, 16.09.2013, 17.02.2014, 28.02.2014, 17.03.2014, 15.05.2014, 16.06.2014, 15.07.2014, 12.08.2014, 15.08.2014, 15.09.2014, 15.10.2014, 31.10.2014 (належним чином завірені копії містяться в матеріалах справи на а. с. 33 - 48 у т. 1, а. с. у т. 2).

Зокрема, додатковими договорами було змінено:

- ліміт кредитних коштів до 233000000,00 грн (договори про внесення змін до кредитного договору № 289-2012 від 07.09.2012 №1 від 14.09.2012, №2 від 17.09.2012, №3 від 18.09.2012, №4 від 19.09.2012, №9 від 30.04.2013);

- розмір процентів за користування кредитом та періодів їх застосування (договори про внесення змін до кредитного договору № 289-2012 від 07.09.2012 №5 від 28.12.2012, а саме: з 20.09.2012 по 30.11.2012 - 22% процентів річних, з 01.12.2012 - 32% процентів річних; №7 від 28.02.2013 сторони визначили наступну процентну ставку: з 20.09.2012 по 30.11.2012 - 22% проценти річних; з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 32% річних, з 01.01.2013 - 25% процентів річних; №11 від 31.05.2013 сторони визначили наступну процентну ставку: з 07.09.2012 по 30.11.2012 - 22% проценти річних; з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 32% проценти річних; з 01.01.2013 по 30.04.2013 - 25% процентів річних; з 01.05.2013 - 28% процентів річних; б/н від 12.08.2014 сторони визначили наступну процентну ставку: з 07.09.2012 по 30.11.2012 - 22% проценти річних, з 01.12.2012 по 31.12.2012 - 32% проценти річних, з 01.01.2013 по 30.04.2013 - 25% проценти річних, з 01.05.2013 по 31.08.2014 - 28% процентів річних, з 01.09.2014 - 16,1 % процентів річних);

- строки сплати процентів (договори про внесення змін до кредитного договору № 289-2012 від 07.09.2012 №6 від 19.02.2013, №8 від15.04.2013, №10 від 15.05.2013, №12 від 18.06.2013, №13 від 16.07.2013, №14 від 15.08.2013, №16 від 16.09.2013, б/н від 17.02.2014, б/н від 17.03.2014, б/н від 15.05.2014, б/н від 16.06.2014, б/н від 15.07.2014, б/н від 15.08.2014, б/н від 15.09.2014, б/н від 15.10.2014, б/н від 31.10.2014);

- строки погашення кредиту та нарахованих процентів (договори про внесення змін до кредитного договору № 289-2012 від 07.09.2012 №15 від 06.09.2012, б/н від 28.02.2014).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.03.2016 у справі № 906/322/15 було стягнуто за позовом банку з відповідача 274761339,71 грн заборгованості за отриманим кредитом, з яких: 233000000,00 грн склала сума основного боргу по кредитному договору № 289-2012 від 07.09.2012, 38583591,78 грн заборгованість по відсоткам за період з 07.09.2012 по 09.02.2015, 1405137,63 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 16.12.2014 по 09.02.2015, 1772610,30 грн інфляційних втрат за період з 16.12.2014 по 09.02.2015 (а. с. 8 - 11 у т. 1).

На примусове виконання вищевказаного рішення суду від 29.03.2016 у справі № 906/322/15 видано наказ № 906/322/15 від 16.05.2016.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 28.10.2016 у справі № 906/322/15 відстрочено відповідачу ТОВ "Нива" виконання рішення господарського суду Житомирської області від 29.03.2016 у справі № 906/322/15 на 1 (один) рік та 6 (шість) місяців, від дати винесення ухвали - до 28.04.2018.

Як на підставу позову в даній справі позивач посилається на те, що заборгованість, яка виникла у відповідача на підставі кредитного договору № 289-2012 від 07.09.2012 та стягнута згідно з рішенням господарського суду Житомирської області від 29.03.2016 у справі № 906/322/15, станом на дату подачі позову до суду не погашена та збільшилась, що не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання у вигляді пені та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також процентів за користування кредитом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на приписи статей 526, 530, 536, 599, 609, 611, 625, 1048 ЦК України, які регулюють належне виконання боржником грошового зобов'язання, в т. ч., що випливає з кредитних правовідносин, а також норму ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Надавши юридичну оцінку наявним у справі документам та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Суд встановив, що станом на день подачі позову до суду, як і станом на день вирішення спору відповідач доказів погашення заборгованості, стягнутої на підставі рішення господарського суду Житомирської області від 29.03.2016 у справі № 906/322/15, не надав, доводи позивача щодо зворотного не спростував.

Звідси суд констатує у позивача право вимагати від відповідача погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з його не оплатою, у судовому порядку, що є засобом відновлення майнових прав кредитора по відшкодуванню йому матеріальних втрат, належних до сплати боржником, за користування кредитними коштами понад встановлений термін.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 12 - 24 у т. 1), позивач просить стягнути з відповідача нарахування по кредиту на загальну суму 359070534,22 грн, які складаються з:

- 111094912,85 грн заборгованості за процентами, обрахованих за період з 07.09.2012 по 17.08.2016;

- 44110847,00 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, нарахованої за період з 18.02.2015 по 17.08.2016;

- 24006200,78 грн пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, нарахованої за період з 18.02.2014 по 17.08.2016;

- 10616595,55 грн заборгованості по 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, нарахованих за період з 10.02.2015 по 17.08.2016;

- 4827180,85 грн заборгованості по 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, нарахованих за період з 18.02.2014 по 17.08.2016;

- 131551698,75 грн інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту, нарахованих за період з 08.09.2014 по 17.08.2016;

- 32863098,44 грн інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів, нарахованих за період з 18.02.2014 по 17.08.2016.

Так, нарахування процентів за період з 07.09.2012 по 17.08.2016 включно позивач провів на суми кредиту 22000,00 грн, 28000,00 грн, 78998000,00 грн, 82698000,00 грн, 101698000,00 грн, 155000000,0 грн та 233000000,00 грн за процентною ставкою 22% 32%, 23% та 28% на загальну суму 239414126,22 грн, зменшивши її на суму сплачених процентів - 89735621,59 грн до суми 149678504,63 грн. Останню суму позивач зменшив на суму 38583591,78 грн - проценти, стягнуті рішенням господарського суду Житомирської області від 29.03.2016 у справі № 906/322/15, а відтак вимагає стягнення за цим позовом проценти в сумі 111094912,85 грн.

Інші позовні вимоги (пеня, 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів) позивач розрахував за новими розрахунками.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок заборгованості суд встановив, що останній здійснено позивачем по кредитному договору без урахування договорів про внесення змін до нього, укладених після 17.02.2014, якими передбачено, зокрема, знижену процентну ставку за користування відповідачем кредитом зі зміною строку повернення як тіла кредиту, так і відсотків по ньому.

У поясненні, наданому позивачем від 18.11.2016 вих. № 11/1-54124, останній зазначає, що додаткові договори до кредитного договору № 289-2012 від 07.09.2012 були визнані Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" нікчемними як такі, що підпадають під положення частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки передбачають безпідставне зниження відсотків за користування кредитом та збільшення кінцевого терміну користування кредитом.

Визнанню договорів нікчемними передувала їх перевірка, проведена відповідно до наказів тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" "Про перевірку договорів" від 15.12.2014 № 90, "Про здійснення альтернативної перевірки договорів" від 20.01.2015 № 23/1 (а. с. 90 - 93 у т. 1).

За результатами проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) ПАТ "ВіЕйБі Банк" з 21.11.2013 по 20.11.2014 комісією з перевірки правочинів було складено акт від 19.03.2015, відповідно до якого виявлено ряд правочинів, які підпадають під підстави визначені положеннями ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є нікчемними, зокрема: додаткові угоди щодо внесення змін до кредитного договору № 289-2012 від 07.09.2012, укладені з ТОВ "Нива" (а. с. 95 - 98 у т. 1).

З наявних у справі матеріалів вбачається, що Уповноважена особа Фонду - ОСОБА_3 сформувала і направила відповідачу повідомлення про нікчемність правочину від 31.08.2015 вих. № 11/1-28174 на підставі пунктів 6, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з вимогою погасити заборгованість по кредиту негайно (в день отримання повідомлення) (а. с. 88, 89 у т. 1).

Право Фонду безпосередньо або уповноваженої особи Фонду у разі делегування їй повноважень повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів унормовано пунктом 4 ч. 2 вищевказаної статті Закону.

Частиною 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" наведено перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Однак суд зазначає, що правомірність додаткових договорів щодо внесення змін до кредитного договору № 289-2012 від 07.09.2012, на нікчемності яких наполягає позивач, не оспорювалась банком та не була спростована судом під час розгляду спору у справі № 906/322/15 про стягнення з відповідача суми боргу за першим зверненням про стягнення з ТОВ "Нива" кредиторської заборгованості по вказаному договору.

Дійсність акту від 19.03.2015 та наказу від 19.03.2015 № 250, винесеного тимчасовою адміністрацією ПАТ "ВіЕйБі Банк" "Щодо заходів, пов'язаних із виявленням правочинів (договорів), що є нікчемними", за яким було зобов'язано директора юридичного департаменту банку здійснити підготовку та направлення повідомлення сторонам за договорами про нікчемність правочинів лише вказує на обізнаність позивача про прийняті рішення, однак в ході розгляду справи № 906/322/15 банк не наполягав на їх застосуванні до спірних правовідносин, тим самим визнавши їх правомірними та обов'язковим до виконання сторонами.

В той же час, оцінивши доводи відповідача про не отримання ним повідомлення від 31.08.2015 вих. № 11/1-28174 про нікчемність правочинів, суд зважає на той факт, що останнє може мати місце, з огляду на те, що лист з повідомленням було направлено не за юридичною адресою місце знаходження ТОВ "Нива", якою згідно з даних ЄДРЮОФОПГФ є: 11101, Житомирська область, Овруцький район, село Радчиці, вул. Шеченка, буд. 39, а за адресою: 11251, Житомирська область, Ємільчинський район, с. Камянка. При цьому, доказів отримання (вручення) відповідачем повідомлення банку про нікчемність правочинів позивачем до справи додано не було.

До того ж, суд звертає увагу, що повідомлення про нікчемність правочину вих. № 11/1-28174 направлено 31.08.2015, тоді як акт про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) ПАТ "ВіЕйБі Банк" з 21.11.2013 по 20.11.2014, було підписано 19.03.2015, що вказує на порушення позивачем п. 8 розділу ІІ Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, яким передбачено одноденний строк направлення повідомлення після прийняття Уповноваженою особою Фонду розпорядчого документу, в якому зазначається інформація про наявність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (в даному випадку це наказ від 19.03.2015 № 250, а. с. 94 у т. 1) протягом якого передбачено обов'язок Уповноваженої особи Фонду повідомити сторони виявленого нікчемного правочину (договору) про вказані факти.

Зважаючи на вказані обставини, у суду відсутні підстави не застосовувати при вирішенні спору у даній справі додаткові договори про внесення змін до кредитного договору № 289-2012 від 07.09.2012, укладені після 17.02.2014, оскільки у іншому випадку суд прийме протилежне за змістом рішення тому, що вже набрало законної сили у справі № 906/233/15 та жодною із сторін оскаржено чи переглянуто за нововиявленими обставинами не було, в тому числі і з підстав нікчемності укладених до кредитного договору додаткових договорів.

Слід зазначити, що з метою перевірки обґрунтованості заявлених позивачем до відповідача позовних вимог, які ґрунтуються на укладеному між ними кредитному договорі № 289-2012 від 07.09.2012 (зі змінами та доповненнями до нього згідно з укладених додаткових договорів), господарський суд ухвалою від 05.12.2016 доручив проведення у справі № 906/1010/16 судово-економічної експертизи бухгалтерських документів кредитної справи відповідача.

11.05.2017 судовим експертом Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було надано висновок № 858/16-25 про проведене дослідження, результати якого (з урахуванням скорегованих даних) відображені на а. с. 80 (зі звороту), 81 у т. 2 справи.

Оскільки ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, суд ухвалив висновок судового експерта враховувати при розгляді справи в сукупності із іншими доказами по справі, а оцінку наявних в ньому даних проводити за внутрішнім переконанням, перевіряючи повноту та правильність вирахування експертом запитуваних сум відповідно до запроваджених законодавцем правил та методів їх встановлення.

Так, розглядаючи вимогу про стягнення на користь позивача нарахованих ним до стягнення з відповідача процентів за користуванням кредитом, суд погоджується із висновком експерта про те, що їх нарахування передбачено статтею 2 кредитного договору та їх сума за період з 07.09.2012 по 17.08.2016 становить 184995400,38 грн.

Зважаючи, що за даними бухгалтерського обліку 89735621,59 грн процентів були сплачені позивачу по кредиту, а 38583591,78 грн процентів були стягнуті з відповідача на підставі рішення суду від 29.03.2016 у справі № 906/322/15 (період з 07.09.2012 по 09.02.2015), суд вважає обґрунтовано заявленою вимогу позивача про сплату на його користь процентів за користування кредитом у розмірі 56676187,01 грн (184995400,38 (нараховані) - 89735621,59 (сплачені) - 38583591,78 (стягнуті по рішенню суду)).

Вимогу про стягнення 54418725,84 грн процентів суд вважає безпідставною, оскільки позивачем при обрахуванні їх суми було застосовано підвищену процентну ставку, без урахування додаткового договору б/н від 12.08.2014 про внесення змін до кредитного договору, яким сторони визначили з 01.09.2014 наступну процентну ставку у розмірі 16,1% річних.

Розглядаючи вимогу про стягнення з відповідача за неналежне виконання грошових зобов'язань пені, річних та інфляційних, суд встановив, що за висновком № 858/16-25 судової експертизи підтверджено заборгованість ТОВ "Нива" по пені за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 44110847,00 грн, що відповідає наявному у матеріалах справи розрахунку заборгованості, проведеного банком (а. с. 12 (зі звороту) у т. 1).

Також суд погоджується з розрахунком банком щодо сум інфляції та річних, нарахованих відповідачу у зв'язку з несвоєчасною сплатою кредиту, оскільки їх розмір суд підтвердив шляхом здійснення контрольних арифметичних розрахунків, за якими встановив обґрунтовану їх суму у розмірі 10616595,55 грн 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту та 131551698,75 грн інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту.

Що стосується інших сум нарахування (пені по простроченим відсоткам, річним та інфляційним втратам), які розраховані в процесі дослідження судовим експертом, то при прийнятті рішення у даній справі суд не приймає проведені ним розрахунки до уваги з огляду на порушення експертом порядку їх обрахування згідно правил, встановлених чинним законодавством та за погодженням сторін (у кредитному договорі).

Внаслідок викладеного, суд вважає за необхідне провести власні контррозрахунки заборгованості по пені, річним та інфляційним по простроченим процентам, з урахуванням правових аспектів, які впливають на порядок розрахунку та встановлення цих даних.

Так, суд зазначає, що право позивача на нарахування пені, річних та інфляційних передбачено умовами кредитного договору (п.п. 2.4, 14.4) та нормами чинного законодавства (ст. ст. 549, 611, 625 ЦК України, ст. 230 ГК України). Звідси суд констатує наявність обов'язку у відповідача провести оплату обґрунтовано нарахованих санкцій, однак вказує, що їх розмір має бути приведений у відповідність із вимогами закону щодо порядку та строків їх нарахування.

При перевірці проведеного експертом та позивачем розрахунку заборгованості по процентам суд встановив, що початок періоду нарахування пені, річних та інфляційних за простроченими зобов'язаннями по сплаті окремих кредитних платежів (процентів), які виникають у червні, вересні, грудні 2014 року, лютому, березні, червні, листопаді 2015 року, лютому, травні, серпні 2016 року, було визначено ними без урахування ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Окрім того, суд зазначає, що всі нарахування мали бути проведені в розрізі кожного окремого платежу по процентам окремо в межах заявленого позивачем періоду їх нарахування, а саме з моменту виникнення заборгованості (з 15 календарного числа місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти) по визначену позивачем у позовній заяві кінцеву дату - 17.08.2016. Що стосується пені, то в п.14.4 кредитного договору сторони визначили інший порядок її нарахування, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України (розрахунок пені здійснюється по день виконання позичальником простроченого зобов'язання).

До того ж, при розрахунку заборгованості суд врахував проведені відповідачем оплати по процентам, з урахуванням визначеного сторонами в п. 6.5 договорі порядку їх зарахування, та приписи п. 1.9 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14, якими передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Відтак суд встановив, що за березень 2014 року у відповідача відсутня заборгованість по процентам, оскільки обов'язок щодо їх оплати визначено до 15.04.2014, а фактична сплата процентів була проведена платежем від 07.04.2014.

Водночас, суд врахував, що проценти за січень та лютий 2014 року були погашені лише у квітні 2014 року, а платіж по процентам за травень 2014 року (кінцевий строк погашення якого є 15.06.2014) погашався відповідачем частково та з 17.08.2016 розмір заборгованості по ньому склав 5190389,04 грн. Проценти за інші періоди прострочки залишились непогашеними відповідачем у повному обсязі.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим суд зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору, та не є штрафними санкціями, право на нарахування яких виникає у зв'язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз. 3 п. 3.2. Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14).

Враховуючи вищевикладене, здійснивши перерахунок річних по процентам, виходячи з початку періоду їх нарахування, визначеного позивачем (18.02.2014), по вказану ним дату - 17.08.2016, суд вважає правомірно заявленою до стягнення суму річних за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 3370329,94 грн. У стягненні 1456850,91 грн 3% річних слід відмовити.

Що стосується інфляційних по простроченим процентам, то їх суму у розрахунку позивачем за період з 18.02.2014 по 17.08.2016 також завищено, оскільки правомірний розмір інфляційних втрат за прострочення сплати процентів за цей період складає 25946137,87 грн проти заявлених позивачем 34635708,74 грн. Таким чином, у стягненні 8689570,87 грн інфляційних втрат суд відмовляє позивачу, у зв'язку з безпідставністю їх нарахування.

При цьому, суд вказує, що допущення позивачем у розрахунку вищеназваних недоліків при розрахунку суми та початку прострочки процентів по кредиту, не вплинули на правомірність його вимог про стягнення з відповідача суми пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 24006200,78 грн, оскільки згідно з розрахунком суду, проведеним з урахуванням виправлених недоліків, розмір пені складає 47997209,36 грн.

Враховуючи, що суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог без клопотання позивача та зважаючи, що заявлення пені у зменшеному розмірі є правом сторони, суд вважає вимогу позивача про стягнення на його користь 24006200,78 грн пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту обґрунтованою.

За змістом статті 33 ГПК України визначено, що обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Суд встановив, що відповідач в процесі розгляду справи не подав до суду доказів проведення з позивачем розрахунків по сплаті кредиту в повному обсязі.

З огляду на викладене та встановлені в процесі розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позивачем до відповідача вимог на суму 296277996,90 грн, з яких: 56676187,01 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 44110847,00 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту, 10616595,55 грн 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, 131551698,75 грн інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту, 3370329,94 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, 25946137,87 грн інфляційних втрат по простроченим процентам, 24006200,78 грн пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту.

У стягненні 54418725,84 грн процентів за користування кредитом, 1456850,91 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, 8689570,87 грн інфляційних втрат по простроченим процентам суд відмовляє.

При вирішенні питання щодо розподілу судового збору за результатами розгляду даної справи суд ухвалює стягнути останній у розмірі 206700,00 грн з відповідача в дохід Державного бюджету України, оскільки ухвалою суду від 12.10.2016 (з урахуванням ухвали від 07.11.2016) позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі, а часткове задоволення позовних вимог не вплинуло на розмір судового збору належного до сплати відповідачем з огляду на задоволення суми позову, яка перевищує максимально допустимий розмір сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (11101, Житомирська обл., Овруцький район, с. Радчиці, вул. Шевченка, буд. 39, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_4" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т, ) заборгованість за Кредитним договором № 289-2012 від 07.09.2012 року :

- 56676187,01 грн заборгованості по процентам за користування кредитом,

- 44110847,00 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту,

- 10616595,55 грн 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту,

- 131551698,75 грн інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту,

- 3370329,94 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів,

- 25946137,87 грн інфляційних втрат по простроченим процентам,

- 24006200,78 грн пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту.

Видати наказ.

3. У іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (11101, Житомирська обл., Овруцький район, с. Радчиці, вул. Шевченка, буд. 39, ) в дохід Державного бюджету України 206700,00 грн судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.07.17

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: