ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р.Справа № 922/1850/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музей інтер'єру", м. Харків
про стягнення 33578,61 грн.
за участю :

прокурора - Захарової Н.О., посвідчення №032956 від 10.04.2015;

представника позивача - ОСОБА_1, довіреність №65 від 08.06.2017;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №б/н від 20.03.2017

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (позивач), в якому просить суд стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Музей інтер'єру" заборгованість з орендної плати за договором оренди №5429-Н від 18.04.2013 в сумі 31155,31 грн. та пені в сумі 2423,30 грн. на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора посилається зокрема на те, що внаслідок несвоєчасної сплати орендної плати станом на 25.04.2017 у відповідача виникла заборгованість з орендної плати за договором оренди №5429-Н від 18.04.2013 в сумі 32155,31 грн. та нараховано пеню в сумі 2423,30 грн.

Згідно ч.3 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що заступником прокурора неправильно зазначено ціну позову в розмірі 34578,61 грн., оскільки загальна сума, заявлена до стягнення становить 33578,61 грн., суд зазначає, що ціна позову становить саме цю суму.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 червня 2017 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20 червня 2017 року о 12:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Представник відповідача 19 червня 2017 р. надав відзив на позовну заяву (вх. №20031), який судом долучено до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову, зокрема посилаючись на те, що станом на момент звернення заступника прокурора з даним позовом до суду відповідачем повністю сплачено заборгованість з орендної плати в сумі 32155,31 грн. та пеню в сумі 2423,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 23.05.2017 та 30.05.2017, а також листом позивача.

Прокурор 20 червня 2017 р. надав заяву (вх. №20220), в якій просить суд припинити провадження у справі, у зв'язку із сплатою відповідачем суми боргу.

Представник позивача 20 червня 2017 р. надав супровідним листом (вх. №20218) додаткові документи, зазначені у додатку, які судом долучено до матеріалів справи.

Прокурор в судовому засіданні 20.06.2017 підтримав заяву про припинення провадження у справі та просив суд її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що заборгованість відповідача за договором оренди №5429-Н від 18.04.2013, яка виникла станом на 25.04.2017 була сплачена відповідачем 23.05.2017 та 30.05.2017 в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та припинення провадження у справі, зокрема посилаючись на те, що заборгованість з орендної плати в сумі 32155,31 грн. та пеня в сумі 2423,30 грн. була сплачена повністю на момент подання позову до суду, а тому заступником прокурора безпідставно подано позов до суду, оскільки на момент подання позову до суду предмет спору був відсутній.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18.04.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (надалі - Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Музей інтер'єру" (надалі - Орендар) було укладено договір оренди №5429-Н (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 07.09.2016 до Договору, п. 1.2 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно:нежитлові приміщення на першому поверсі (праве крило) кімнати: №7 - 28,2 кв.м., №16 - 10,9 кв.м., №4 - 11,9 кв.м., №8 - 117,9 кв.м., №9 - 39,9 кв.м., №10 - 78,3 кв.м., №9б - 6,5 кв.м., №9а - 13,2 кв.м., №11 - 3,2 кв.м., №11а - 4 кв.м., №11б-4 кв.м., №12а - 2,3 кв.м., №12б - 3,4 кв.м., №12 - 15 кв. м. будівлі 4-х поверхового учбового корпусу (інв. № 10300003, літ."А-4"), загальною площею 338,7 кв.м., розміщені за адресою: м.Харків, пр.Леніна, 20 (надалі - Майно), що знаходяться на балансі Харківського національного університету імені ОСОБА_3, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 18 березня 2016 року і становить 2867700 грн. Майно передається в оренду з метою: розміщення магазину з реалізації непродовольчих товарів - 28,2 кв.м.; розміщення офісу - 22,8 кв.м., проведення виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі - 236,10 кв.м., розміщення складу - 51,6 кв.м.

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання - передавання майна. Передача майна здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди (п.2.1., п.2.2. Договору).

За актом приймання-передачі орендованого майна від 18.04.2013 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області вищезазначене майно передано в строкове платне користування відповідачу.

Відповідно до п.3.1. Договору, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 07.09.2016 до Договору Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно, та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - березень 2016 р. - 28596,39 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. У разі користування Майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п.3.3., п.3.4. Договору).

Згідно з п.3.6. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики, у співвідношенні: безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 50 %; на рахунок, визначений Балансоутримувачем - у розмірі 50 %.

Орендар зобов'язується, зокрема, використовувати орендоване Майно до його призначення та умов цього Договору. Своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату. У разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу по Акту приймання -передавання, погодженим з Орендодавцем, орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу (п.5.1., п.5.3., п.5.10. Договору).

Цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 18.04.2013 до 18.03.2016 включно. (п.10.1. Договору).

Додатковою угодою № 2 від 07.09.2016 до Договору сторони продовжили строк дії договору на 2 роки 11 місяців, тобто до 18.02.2019.

Станом на 25.04.2017 за відповідачем обліковується заборгованість з орендної плати за період з січня 2017 р. по березень 2017 р. в розмірі 32155,31 грн.

Відповідач сплатив згідно платіжного доручення № 290 від 23.05.2017 частину боргу в сумі 12360 грн. та згідно платіжного доручення № 294 від 30.05.2017 на суму 41300 грн. решту частину боргу.

Отже, на момент звернення заступника прокурора з даним позовом до суду - 30.05.2017 та порушення провадження у справі - 06.06.2017 відповідачем повністю сплачено заборгованість з орендної плати за договором оренди №5429-Н від 18.04.2013, яка виникла за період з січня 2017 р. по березень 2017 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з вимогами частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

За приписами ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати орендної плати за період з січня 2017 р. по березень 2017 р. в розмірі 32155,31 грн.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) за яким передбачено правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.3.7. Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

У п.3.7. Договору сторони передбачили інше, а саме нарахування пені до моменту сплати основної суми боргу, включаючи день оплати.

У п. 1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14, господарським судам роз`яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Також, у п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд здійснивши перерахунок пені, не виходячи при цьому за межі визначеного періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов'язання, вважає, що розрахунок пені є арифметично вірним, обгрунтованим та станом на 25.04.2017 її розмір становить 2423,30 грн.

Як вищевстановлено згідно платіжного доручення № 290 від 23.05.2017 відповідачем сплачено частину заборгованості з орендної плати в сумі 12360 грн. та згідно платіжного доручення № 294 від 30.05.2017 сплачено решту частину заборгованості з орендної плати, а також повністю сплачено заборгованість по пені.

У п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судам України роз'яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин та приймаючи до уваги те, що відповідач сплатив заборгованість з орендної плати за договором оренди №5429-Н від 18.04.2013 в сумі 31155,31 грн. та пеню в сумі 2423,30 грн. до порушення провадження у справі, а також зазначена заборгованість по орендній платі та пені була відсутня на момент звернення заступника прокурора з даним позовом до суду, суд відмовляє в задоволенні позову повністю та відповідно відхиляє клопотання прокурора про припинення провадження у справі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 грн. суд покладає на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 626, 627, 628, Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повне рішення складено 26.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_4