ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Справа № 910/15577/16
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді суддів: Корсака В.А., Сибіги О.М., Данилової М.В.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" та Публічного акціонерного товариства "Київенерго"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 27.02.2017
у справі №910/15577/16 Господарського суду м. Києва
за позовомKANELA INVESTMENT LTD
до1. Публічного акціонерного товариства "Київенерго", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ"
прозобов'язання вчинити дії

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивачаКруторогова С.І.
- відповідача - 1Браницький Д.Ю.
відповідача - 2Коненко Д.Ю.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Компанія "Канела Інвестмен Лтд" (KANELA INVESTMENT LTD) звернулася до Господарського суді м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ", в якій просила суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Київенерго" припинити постачання електричної енергії у нежитловій будівлі, розташованій за адресою: місто Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б та розірвати Договір про постачання електричної енергії №63261 від 15.06.2016, укладений між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ".

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.11.2016 (суддя Домнічева І.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 (головуючий суддя Баранець О.М., судді: Алданова С.О., Шапран В.В.) позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами у справі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" та Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просять їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Касаційні скарги мотивовані порушенням господарськими судами норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 1, 26 Закону України "Про електроенергетику", ст.ст. 319, 651, 652 ЦК України, ст. 188 ГК України, ст.ст. 32, 34, 43, 79, 84 ГПК України, п. 6.18 Правил користування електричною енергією.

У відзиві на касаційну скаргу компанія "Канела Інвестмен Лтд" не погоджується з доводами касаторів і просить суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У справі, що переглядається господарськими судами встановлено, що Компанія "Канела Інвестмент Лтд" є власником нежитлових приміщень підвального поверху, площею 2 440, 00 кв. м., та першого поверху, площею 2 862, 4 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б, приміщення 1, приміщення 2.

Право власності на вищезазначені приміщення було зареєстровано за Компанією "Канела Інвестмент Лтд" у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.05.2016, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 21.05.2016 №№ 59584597, 59584084.

Також встановлено, що Компанії "Канела Інвестмент Лтд" належить право власності на нежилі приміщення ІІ-го поверху та надбудови з прибудовою (в літ. А), площею 5972,60 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 13.03.2012 та Витягом про державну реєстрацію прав №33509387 від 19.03.2012.

15.06.2016 між ПАТ "Київенерго" (постачальник) та ТОВ "Буд-ВВВ" (споживач) був укладений Договір про постачання електричної енергії № 63261 (далі - договір), за умовами якого, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з Додатком 4А до договору "Перелік об'єктів споживача" об'єктами споживача згідно умов договору є магазини за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144-Б.

14.07.2016 позивач звернувся до ПАТ "Київенерго" з проханням припинити постачання електричної енергії до укладання відповідного договору із законним власником, однак йому було відмовлено, оскільки відповідних листів від ТОВ "Буд-ВВВ" (відповадча-2) не надходило.

Як вбачається із матеріалів справи, спір виник у зв'язку з тим, що позивач, як власник приміщення не може особисто укласти договір про постачання електричної енергії через наявність такого договору № 63261 від 15.06.2016 між відповідачами.

Судами встановлено, що п.п. 2.3.13., 9.4 договору про постачання електричної енергії № 63261 від 15.06.2016 передбачено, що у разі звільнення споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у т.ч. шляхом банкрутства), відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення або закінчення терміну права користування на електроустановки споживач зобов'язаний повідомити постачальника за 20 діб до дня настання таких змін та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених цим договором, до дня настання вищезазначених змін включно, а постачальник зобов'язаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення споживачем приміщення або закінчення терміну права користування на електроустановки. У разі отримання постачальником підтвердженої інформації щодо відсутності права власності або користування на об'єкт у споживача від третіх осіб, постачальник має право в односторонньому порядку розірвати договір. У такому випадку договір вважається розірваним через 20 днів після відправлення постачальником споживачу письмового повідомлення про розірвання договору з наступним припиненням електропостачання об'єктів згідно з договором.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги про зобов'язання вчинити дії, господарські суди попередніх інстанцій послалися на те, що Правила користування електричною енергією та умови договору покладають на сторін даного договору обов'язки, щодо його розірвання або відправлення постачальником повідомлення про розірвання договору про постачання електричної енергії № 63261 від 15.06.2016. Зволікання та недобросовісне ухиляння відповідачів від вчинення зазначених дій фактично позбавляє позивача права на розпорядження об'єктом нерухомості, у зв'язку із чим він не має можливості укласти договір про постачання електричної енергії самостійно.

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 344 ЦК України).

Крім того, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Судами встановлено, що договори купівлі-продажу, на підставі яких позивачем було придбано у ТОВ "Торговий дім "Дарниця" нежитлові приміщення є чинними та зареєстрованими у встановленому порядку, що підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтовано виходили з того, що власником нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б, є Компанія "Канела Інвестмент Лтд" (позивач).

Статтею 1 Закону України "Про електроенергетику" визначено, що постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору; споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГК України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Відповідно до абз. 1 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.97 №575/97-ВР та пункту 1.3 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28, (ПКЕЕ), споживання електричної енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) врегульовані Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - Правила).

Згідно п.п. 5.1., 5.2. Правил договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача. При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3).

Крім того, пп. 8 п. 5.4. Правил передбачено, що для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації, зокрема, копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення).

Господарськими судами встановлено, що ТОВ "Буд-ВВВ" на момент укладення договору з ПАТ "Київенерго" не було власником та користувачем приміщень за адресою: м. Київ, Харківське шосе, буд. 144-Б, що не спростовано відповідачами.

Відповідно до п. 6.18. Правил у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. Постачальник електричної енергії зобов'язаний припинити постачання електричної енергії за договором, а електропередавальна організація (основний споживач) - передачу електричної енергії (спільне використання технологічних електричних мереж) з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний здійснювати оплату спожитої на таких об'єктах електричної енергії та інших платежів, виходячи з умов відповідних договорів. З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил та нормативно-технічних документів після розірвання договорів із споживачем, який звільняє приміщення.

Тотожні положення мітяться в договорі про постачання електричної енергії №63261 від 15.06.2016, укладеному між ПАТ "Київенерго" та ТОВ "Буд-ВВВ".

На підставі аналізу сукупності поданих до матеріалів справи доказів суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо правомірності позовних вимог Компанії "Канела Інвестмент Лтд" про зобов'язання припинити постачання електричної енергії та розірвати договір про її постачання на об'єкт. Отже, позивач, як власник майна, має виключне право на укладення договору з постачальником електричної енергії та визначати потребу чи відсутність потреби у її постачанні до приміщень, які належать йому на праві власності.

Щодо посилання ТОВ "Буд-ВВВ" на порушення апеляційним господарським судом ст.79 ГПК України у зв'язку з неможливістю розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею справи Господарського суду м. Києва №910/10442/16 та справи Окружного адміністративного суду № 826/8251/16, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Таким чином, підставою для зупинення провадження у справі є об'єктивна неможливість розгляду господарської справи до вирішення пов'язаної справи іншим судом.

Зокрема, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог тощо.

Так, апеляційним господарським судом встановлено, що предметом спору у справі №826/8251/16 є оскарження висновку комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 26.04.2016 за результатами розгляду скарги ТОВ "ТД "Дарниця" від 19.04.2016 з уточненнями до неї від 26.04.2016 та наказу міністерства юстиції України №1319/5 від 05.05.2016. В межах зазначеної справи не розглядалися записи про право власності, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі яких набула право власності на об'єкт нерухомості Компанія "Канела Інвестмент Лтд".

Предметом спору у справі № 910/10442/16 є визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013, на підставі якого ТОВ "Буд-ВВВ" набуло право власності на об'єкт нерухомості у м. Києві. Вимоги, щодо правомірності набуття права власності на приміщення Компанією "Канела Інвестмент Лтд" заявлені не були.

Зважаючи на вищевикладене, підстави вважати зазначені справи такими, що пов'язані з даною справою, відсутні.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального права застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування судових рішень, відсутні.

Викладені у касаційних скаргах доводи не спростовують наведених висновків судів та пов'язані з вирішенням питання про достовірність поданих ним доказів, які на думку касатора, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2017 у справі № 910/15577/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і О. М. Сибіга

М. В. Данилова