ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2017 р. Справа № 921/725/16-г/3

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Грабовському В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів», б/н від 15.05.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2435/17 від 25.05.2017 р.),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року

у справі № 921/725/16-г/3 (головуючий суддя Боровець Я.Я., судді: Хома С.О., Андрушків Г.З.),

порушеній за позовом

позивача: ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів», Тернопільський район Тернопільської області,

про стягнення штрафу в сумі 50045,00 грн. за неправильне зазначення маси вантажу у залізничній накладній та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: ОСОБА_3 (п/к за довіреністю вих. № 65 від 26.06.2017 р.); ОСОБА_4 (п/к згідно договору про надання правової допомоги від 17.01.2017 р.);

від позивача: ОСОБА_5 (п/к на підставі довіреності в порядку передоручення б/н від 25.10.2016 р.).

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України.

Представниками сторін, яки прибули в дане судове засідання подано спільне, письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2017 року, справу № 921/725/16-г/3 Господарського суду Тернопільської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 року прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів», б/н від 15.05.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2435/17 від 25.05.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 14.06.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 р. розгляд справи відкладено на 29.06.2017 р., про що сторони були належним чином повідомлені згідно рекомендованою кореспонденцією.

29.06.2017 р. через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду представником ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності вих. № 65 від 26.06.2017 р., було подано заяву б/н від 29.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/4335/17) про відвід колегії суддів (головуючого судді Данко Л.С., суддів: Галушко Н.А., Орищин Г.В.) у справі № 921/725/16-г/3 та в судовому засіданні колегією суддів прийнято ухвалу про відмову у задоволенні заяви про відвід колегії суддів.

В судове засідання від апелянта/відповідача прибули два представника, на адресу суду апелянтом/відповідачем подано клопотання вих. № 529 від 09.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/4098/17 від 19.06.2017 р.) про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням уповноважених представників скаржника у відрядженні. Щодо суті спору представниками апелянта надано пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, доводи апеляційної скарги підтримано, щодо поданого представником відповідача відзиву на апеляційну скаргу усно заперечили, просять скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.04.2017 р. про стягнення з ПрАТ «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» штрафу в сумі 25022,50 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення з ПАТ «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» 50045,00 грн. штрафу та 1378,00 грн. судового збору, судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Також у апеляційній скарзі скаржник просить суд, у разі, якщо суд не найде підстав для скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.04.2017 р. просимо зменшити суму штрафу до 10 відсотків.

Представник позивача в судове засідання прибув, на виконання вимог ухвали подав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу № 47/ДН70 від 13.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/4099/17 від 19.06.2017 р.), надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав, просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області без змін.

Заслухавши доводи та усні пояснення сторін у справі, які прибули в судове засідання, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи та прибули в судове засідання 29.06.2017 р., судова колегія дійшла до висновку розглянути справу по суті, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року у справі № 921/725/16-г/3 (головуючий суддя Боровець Я.Я., судді: Хома С.О., Андрушків Г.З.) позов задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» (Тернопільська область, Тернопільський район, с. Острів, вул. Промислова, 5Б, ідентифікаційний код 05398154) на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, Печерський район, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код 40081195) 25022 грн. 50 коп. штрафу та 1378 грн. 00 коп. судового збору (пункти 1 та 2 резолютивної частини рішення). Пунктом четвертим резолютивної частини вирішено в іншій частині позову відмовити (а. с. 151, 152-162).

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 р. у справі № 921/725/16-г/3 апелянт/відповідач (Публічне акціонерне товариство «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.04.2017 р. про стягнення з ПрАТ «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» штрафу в сумі 25022,50 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення з ПАТ «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» 50045,00 грн. штрафу та 1378,00 грн. судового збору, судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що місцевий господарський суд при постановленні рішення неповно зясував обставини, що мають значення для справи, відтак вважає, що оспорюване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт/відповідач в апеляційній скарзі, покликається на те, що місцевим судом не взято до уваги твердження відповідача про те, що комерційний акт не є належним і допустимим доказом недовантаження вантажу, оскільки в ньому не вказано обставин, які стали підставою для контрольного зважування і останні не підтверджені актами загальної форми, в яких би зазначалися витрати залізниці, пов'язані із переважуванням вагонів.

Також апелянт вважає, що даного виду перевезення слід застосовувати Правила перевезення вантажів навалом і насипом, оскільки зважування проводилося на шляху слідування, а пересильна накладна форми ГУ-27сп складається одержувачем на станції призначення та підтверджує повне очищення спеціалізованих вагонів.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що відповідно до пункту 9 Правил складання актів у комерційному акті зазначається чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також наявність захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. Наведені апелянтом/відповідачем по справі норми Правил складання актів, Правил приймання вантажів до перевезення та Статуту залізниць лише підтверджують правомірність дій залізниці у даному випадку. Відтак, на думку скаржника Правилами перевезення не передбачено обов'язку залізниці інформувати вантажовідправника про виявлену на шляху слідування невідповідність маси вантажу, а Положення п. 11 Правил приймання вантажів до перевезення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки зважування відбувалося на шляху слідування, а не на станції відправлення.

Апелянт також покликається на те, що ним проводилося зважування на справних та повірених у встановленому порядку автомобільних вагах та посилається на останню повірку, здійснену ревізором МЧ - Львів 05.07.2016 року, при цьому вантаж відправлявся із станції Березовиця-Острів до проведення вказаної повірки - 05.06.2016 року, що зважування на вагонних вагах є більш точнішим порівняно з автомобільними, оскільки проводиться в один етап. Також вважає, що конструкція спеціалізованого вагона - цементовоза, при додатковому закріпленні люків виключає можливість стороннього доступу до вантажу.

Апелянт в апеляційній скарзі також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, стверджує, що покликання позивача на те, що доступ до вантажу не можливий через додаткове закріплення люків є неправильним, оскільки даний факт не забезпечує схоронності вантажу та не спростовує твердження крадіжки вантажу. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: накладної та комерційного акту, відправлення здійснено без перевірки, на підставі наказу № 74 від 04.06.2016 року проводилось контрольне зважування яке зафіксоване 05.06.2016 року тобто два дні вагони без хорони та не опломбований очікували на контрольне зважування. Крім того, на станції відправлення зважування не проводилось по причині відсутності на станції «Березовиця» вагонної ваги, що й підтвердив представник позивача, а тому стверджувати, що факт визначення ваги є правильним на вагонних вагах є суперечливим. З урахуванням наведеного на думку апелянта, дає підстави вважати, що комерційний акт не підтверджує факту відвантаження відповідачем вантажу меншою вагою 69600 кг. ніж зазначено у накладній 71100 кг.

Таким чином, в порушення статей норм матеріального права та процесуального, суд виніс рішення без належних на те доказів хоча мав можливість їх витребувати у позивача.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, апелянт/відповідач: Приватне акціонерне товариство «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» є правонаступником ОСОБА_2 акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» відповідно до Статуту товариства, затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів (протокол № 1 від 20.12.2016 р.). Товариство є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 05398154, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 46728, Тернопільська обл., Тернопільський район, с. Острів, вул. Промислова, буд. 5Б, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 24-30), випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 88/зворот) та статутом товариства (а. с. 89/зворот).

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, місцезнаходження юридичної особи: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, дата державної реєстрації юридичної особи в Єдиному державному реєстрі: 21.10.2015, номер запису: 0060039.

Регіональна філія «Львівська залізниця» з 26.02.2016 р. є відокремленим підрозділом (філією) ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця» без права юридичної особи (п. 2.1. Положення про Регіональну філію), місцезнаходження філії: п. і. 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1 (п. 1.4. Положення про Регіональну філію), діє на підставі Положення про Регіональну філію «Львівська залізниця» ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця» (нова редакція). У п. 2.8. Положення визначено повноваження філії.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 25.11.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» про стягнення штрафу в сумі 50045,00 грн. за неправильне зазначення маси вантажу у залізничній накладній.

Місцевим господарським судом встановлено, що 29.07.2015 р. між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Львівська залізниця» Тернопільської дирекції залізничних перевезень (Залізниця за договором, Позивач у справі) та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» (Вантажовласник за договором, Відповідач у справі) було укладено договір № 115 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (надалі договір) (а. с. 11-12).

Відповідно до умов договору сторонами врегульовано порядок надання Залізницею Вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги (п. 1.1. договору).

12.02.2016 р. між сторонами у справі було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 115 від 29.07.2015 р., відповідно до якої, сторони за договором виклали преамбулу Договору від 2015 р. № 115 в новій редакції з урахуванням змін внесених з моменту державної реєстрації юридичної особи в Єдиному державному реєстрі: 21.10.2015, номер запису: 0060039 та положення про Регіональну філію «Львівська залізниця». Також сторонами викладено в новій редакції п. 2.4. розділу 2 «Обовязки сторін», п. 8.2. та 8.3 розділу 8 «Організація електронного документообігу між Залізницею та Вантажовласником» та Розділ «Місцезнаходження та банківські реквізити Сторін» в частині «Залізниця».

Колегією суддів встановлено, що зазначений вище Договір та додаткова угода до нього між сторонами у письмовій формі єдиного документа, підписані повноважними представниками обох сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст.ст. 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином в силу ст. 204 ЦК України, оскільки суду не доведено зворотнього.

Місцевим судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що на виконання умов договору, відповідачем (Публічне акціонерне товариство «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів») 04 червня 2016 року було завантажено вагон № 97270102/цементовоз далі за текстом ЦМВ/ вантажем: порошок мінеральний /навалом/, вантаж розміщено й закріплено згідно з п. ДСТУ гл. ГОСТ 222235:2015 Додатка 3 до СМГС. Відповідальний за розміщення та кріплення вантажу нач. Дільн. ОСОБА_6 Власний вагон. Власник: філіал «СВРЗ» ПАО «Укрзалізниця». НАВАЛ (графи 20, 21, 22 накладної) та зі станції Березовиця-Острів Регіональної філії «Львівська залізниця» ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська залізниця», вказаний вище вагон відправлено на станцію Ніжин, Південно-Західної залізниці, на адресу одержувача вантажу: КП Ніжинська ПШМК, м. Ніжин, вул. Прилуцька, 89-б. Дані обставини підтверджуються залізничною накладною № 37030095, у якій маса вантажу у вагоні зазначена вантажовідправником, спосіб визначення маси: автомобільні ваги (графа 26 накладної) та становить 71100 кг /графи 24, 25 накладної)(а. с. 15).

Відповідно до вищевказаної накладної залізниця прийняла у відповідача на станції Березовиця-Острів зазначений вагон з вантажем для перевезення і зобовязалась доставити його на станцію Ніжин, Південно-Західної залізниці на адресу: КП Ніжинська ПШМК.

Отже, за вказаною вище накладною позивач прийняв у відповідача вагон з вантажем для перевезення і зобов'язався доставити його на станцію призначення.

В подальшому, при проходженні вагону через станцію Тернопіль, на підставі ст. 24 Статуту та наказу № 74 від 04.06.2016 р. (а. с. 14), 05 червня 2016 року залізницею проведено контрольне зважування вагона № 97270102, відправка Березовиця-Острів Ніжин № 37030095, вантаж: порошок мінеральний, під час якого було виявлено, що маса вантажу у вагоні № 97270102 не відповідає фактичній масі вказаній вантажовідправником у накладній, а саме: брутто 88200 кг, тара з бруса 18600 кг, нетто 69600 кг, дно документа ваги менша на 1500 кг. Люки додатково закріплені. Переважування проводила агент комерційний ОСОБА_7 Дана телеграма. (розділ Д. Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку) (а. с. 17).

Слід зазначити, що в результаті контрольного зважування вагона № 97270102 на 150 тонних вагонних вагах станції Тернопіль встановлено, що маса вантажу, зазначена відправником у накладній, не відповідає масі контрольного зважування з різницею в 1500 кг в бік зменшення. Люки додатково закріплені. Відповідно до накладної вантажовідправник визначав масу вантажу на автомобільних вагах.

Згідно із ст.129 Статуту залізниць України вказані обставини засвідчені комерційним актом АА №062298/9/1 від 05.06.2016 р. (а. с. 17).

Отже, при контрольному зважуванні вказаного вагона було встановлено невідповідність фактичної маси вантажу та маси вантажу, зазначеної у перевізному документі в бік зменшення.

Крім того, на станції призначення Ніжин Південно-західної залізниці на підставі комерційного акту АА №062298/9/1 від 05.06.2016 р. було здійснено перевірку вантажу та встановлено, що різниці в масі вантажу проти даних комерційного акту немає (розділ «Є» комерційного акту) (а. с. 17).

З комерційного акта вбачається, що люки додатково закріплені, доступ до вантажу був неможливий, причиною розбіжностей між фактичною масою і масою, зазначеною у залізничній накладній, є неправильне зазначення вказаних відомостей вантажовідправником.

В матеріалах справи є наявним Технічний паспорт ваг (а. с. 81-83), а саме: Автомобільних ваг типу ВВ-U-60.DІ.4АD, заводський № 200, станція Березовиця-Острів ВСП «Тернопільська дирекція залізничних перевезень», підприємство власник: ПАТ «Тернопільський комбінат по виробництву шляхо-будівельних матеріалів», з якого вбачається, що 15.07.2016 р. вказаним вище автомобільним вагам № 200 проведено перевірку. ОСОБА_6 придатні для зважування вантажів, які перевозяться залізничним транспортом.

Згідно з Технічним паспортом ваг: Автомобільних ваг типу ВВ-U-60.DІ.4АD, Станція Березовиця-Острів ВСП «Тернопільська дирекція залізничних перевезень», підприємство власник: ПАТ «Тернопільський комбінат по виробництву шляхо-будівельних матеріалів», з якого вбачається, що 16.12.2015 р. згідно свідоцтва № 1290 про повірку 38Т, автомобільним вагам № 200, 01.10.2015 р. проведено державну повірку. ОСОБА_6 придатні для зважування вагонів, які перевозяться залізничним транспортом (Дозвіл на використання ЗВТ ЦМ 8/1171 від 11.12.2015 р.), термін дії до 31.12.2016 р. (а.с. 83).

Результати повірки вищезазначених ваг визначенні у Технічному паспорті у розділах 9 та 10: « 9. Свидетельство о приемке»: ваги електронно-тензометричні для статистичного зважування типу ВВ-U-60.DІ.4АD, заводський № 200», « 10. Результати поверки»: 13.09.2009 р. придатні; 10.03.2010 р. придатні, 14.03.2011 р. придатні, 09.05.2013 р. придатні, 04.04.-22.04.2015 р. - придатні, 06.04.2016 р. придатні, вказані записи в Технічному паспорті засвідчено підписом та відтиском повірочного клейма перевіряючого (а. с. 81).

Отже, ваги, на яких проводилось контрольне зважування вагона з вантажем, своєчасно проходили повірку, та перебували у справному робочому стані, придатні для зважування залізничних вагонів з вантажем.

Відповідно до вищенаведеного позивачем, 01.11.2016 р. на адресу відповідача була надіслана претензія №16/07-ДНЮ від 31.10.2016 року (а. с. 19) про добровільну сплату вказаного штрафу, що підтверджується фіскальним чеком (а. с.18).

Однак, претензія позивача залишена відповідачем без реагування.

З урахуванням вищенаведеного, позивач звернувся з позовними вимогами до місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 50045,00 грн. штрафу в примусовому порядку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 3 Закону України «Про залізничний транспорт» № 273/96-ВР від 04.07.1996 р. (з наступними змінами і доповненнями) визначається, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України (надалі - Статут) та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування... є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено в ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 "Правил приймання вантажів до перевезення", затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р. (з наступними змінами і доповненнями), визначається відправником. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобовязаний зазначити в накладній.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 "Правила оформлення перевізних документів", зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за № 863/5084 та затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. (з наступними змінами і доповненнями), своїм підписом підтверджує представник відправника.

Отже, масу вантажу визначає вантажовласник, який і несе відповідальність за достовірність внесених до залізничної накладної відомостей.

Згідно п. 28 "Правила приймання вантажів до перевезення" вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери (а у даному випадку спірний вагон є спеціальним рухомим складом цементовозом - ЦМЗ), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу.

Наведені вище норми свідчать про те, що залізниця не зобов'язана перевіряти дані, зазначені у накладних вантажовідправником фактичним даним при прийнятті вагону з вантажем до перевезення.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Пунктом 22 "Правила видачі вантажів" передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Так, при проходженні вагону через станцію Тернопіль Львівської залізниці при переважуванні вагонів на вагонних 150-тоних вагах із зупинкою, розчепленням і перевіркою ваги до і після зважування, було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладній № 37030095 у вагоні № 97270102, зазначена 71100 кг (нетто), фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 69600 кг (нетто), що на 1500 кг менше ніж вказано у накладній, про що було складено Комерційний акт АА № 062298/9/1 від 05.06.2016 р.

Підставою для покладання на відправника відповідальності згідно ст. 122 Статуту за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту, щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Згідно ст. 24 Статуту вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Згідно з п. 5.5 розділу 5 "Правил оформлення перевізних документів", затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України.

Згідно з ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену в накладній масу вантажу з відправника стягується штраф в розмірі згідно із ст. 118 Статуту залізниць, що у даному випадку становить 5-кратну провізну плата за всю відстань перевезення.

Провізна плата згідно залізничної накладної № 37030095 від 4.06.2016 р. у вагоні № 97270102 складає 10009,00 грн. Штраф за неправильно зазначену масу вантажу становить: 10009 грн. х 5 = 50045,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на зазначені вище норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, для відповідальності вантажовідправника обов'язковою умовою є наявність вини у неправильному зазначенні маси вантажу.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст. 129 Статуту щодо штрафу нарахованого у розмірі відповідно до статті 118 Статуту, штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Як уже було вище зазначено у цій постанові та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем невірно вказані відомості у накладній № 37030095 від 04.06.2016 р., що і стало підставою для нарахування штрафу в розмірі 5-кратної провізної плати за всю відстань перевезення, що становить 50045,00 грн.

Щодо тверджень апелянта/відповідача про те, що комерційний акт не є належним та допустимим доказом недовантаження вантажу, оскільки в ньому не вказано обставин, які стали підставою для контрольного зважування і останні не підтверджені актами загальної форми, в яких би зазначалися витрати залізниці, пов'язані із переважуванням вагонів, колегія суддів до уваги не приймає, зазначивши наступне.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право без будь-яких підстав періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Крім того, вантажі, що відправляються ПАТ «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» приймаються до перевезення на особливих умовах - з визначенням маси вантажу на автомобільних вагах. В дозволі на використання автомобільних ваг вказано, що для контролю за правильністю визначення маси вантажів на зазначених вагах, залізниця згідно зі ст.24 Статуту повинна систематично проводити контрольні зважування цих вантажів.

Як уже було вище зазначено, правилами складання актів, затвердженими наказом Мінтрансу України від 28.05.2002р. № 334, визначено для засвідчення яких обставин складаються комерційні акти. Так невідповідність маси наявного вантажу даним, зазначеним у перевізних документах фіксується комерційним актом.

Підпунктом 1.8 Збірника тарифів на перевезення вантажів у межах України та пов'язані з ними послуги, містить положення про виконання маневрової роботи на вимогу власника підїзної колії, вантажовласника або порту, тому посилання відповідача на нього є недоречним.

Факт проведення контрольного зважування та виявлення неправильного зазначення нами повністю доведено належними доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема витягом з Книги обліку контрольних зважувань, комерційним актом, в якому міститься відмітка станції призначення про те, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено, тощо. Відповідач в свою чергу не надав жодного документа, який би спростовував підставність заявлених позовних вимог.

Також є безпідставними посилання апелянта/відповідача на Правила перевезення вантажів навалом і насипом, оскільки зважування проводилося на шляху слідування, а пересильна накладна форми ГУ-27сп складається одержувачем на станції призначення та підтверджує повне очищення спеціалізованих вагонів.

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів у комерційному акті зазначається чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також наявність захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. Наведені апелянтом-відповідачем по справі норми Правил складання актів, Правил приймання вантажів до перевезення та Статуту залізниць лише підтверджують правомірність дій залізниці у даному випадку.

Правилами перевезення не передбачено обов'язку залізниці інформувати вантажовідправника про виявлену на шляху слідування невідповідність маси вантажу. Положення п. 11 Правил приймання вантажів до перевезення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки зважування відбувалося на шляху слідування, а не на станції відправлення.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта/відповідача щодо його зважування на справних та повірених у встановленому порядку автомобільних вагах відрізняються від зважування позивача, оскільки, зважування на вагонних вагах є більш точнішим порівняно з автомобільними, оскільки проводиться в один етап.

Таким чином судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи щодо встановлення факту неправильного зазначення маси вантажу у залізничних накладних та правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, які викладені у апеляційній скарзі ПрАТ «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» до 10%, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступень виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Слід зазначити, що якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічна норма міститься й у п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, за якою господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, місцевим судом, виходячи з конкретних обставин справи, було зменшено розмір штрафних санкцій, але не звільнено повністю боржника від їх сплати, з урахуванням: ступеня виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ПрАТ «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів» знаходиться в тяжкому фінансовому стані, про що свідчить долучений відповідачем до матеріалів справи баланс (звіт про фінансовий стан) та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2016р.

Слід зазначити, що наявний в матеріалах справи фінансовий звіт ПрАТ «Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів», що підтверджує дійсний фінансовий стан Відповідача підтверджує фінансові коливання на банківських рахунках Відповідача, з огляду на таке.

Частина 2 статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV визначає, що фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ, представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності та суб'єктів малого підприємництва, визнаних такими відповідно до чинного законодавства) включає: баланс,звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів,звіт про власний капітал та примітки до звітів.

Баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов'язання і власний капітал (абз.2 п.З Загальних положень Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку І «Загальні вимоги до фінансової звітності», далі - Положення).

Метою складання Балансу є надання користувачам повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан підприємства на звітну дату для прийняття ефективних економічних рішень. Тобто, для оцінки фінансового стану підприємства необхідна інформація, яку можна отримати з балансу.

Звіт про фінансові результати - звіт про доходи, витрати, фінансові результати та сукупний дохід (абз.13 п. 3 Загальних положень Положення).

Звіт про рух грошових коштів - звіт, який відображає надходження і вибуття грошових коштів протягом звітного періоду в результаті операційної, інвестиційної та фінансової діяльності (абз.12 п. 3 Загальних положень Положення).

Отже, належними доказами існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про рух грошових коштів та ін.), достовірність яких підтверджена належними засобами.

Крім того, позивачем не доведено перед судом те, що йому були спричинені будь-які збитки внаслідок невірно зазначених відомостей про масу вантажу, яка була вказана відповідачем у наведеній вище накладній.

Враховуючи наведене, а також той факт, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становище, для виправлення якого потрібні час та можливість здійснення фінансових операцій, а накладення штрафу на ПАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" у розмірі, визначеному позивачем, призведе до поглиблення фінансових проблем товариства, тому місцевим судом правомірно застосовано ст. 233 Господарського кодексу України та задоволено частково клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій у розмірі 50045,00 грн. шляхом зменшення розміру штрафу до 25022,50 грн., що становить 50% від заявленої суми штрафу.

Крім того, відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3 статті 83 ГПК надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Виходячи з цього, суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду (п. 6.4 роз'яснення Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" № 04-5/601 від 29.05.2002).

У п. 14 листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про відповідальність за порушення у галузі залізничного транспорту (за матеріалами узагальнення судової практики у справах, розглянутих господарськими судами України)" № 01-08/71 від 02.02.2010 зазначено, що з огляду на те, що вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

Окрім того, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011).

Відтак, враховуючи співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій з отриманими негативними наслідками від порушення зобов'язання, незначність прострочення виконання, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), ступінь виконання зобов'язання, відсутністю негативних наслідків від неправильного зазначення адреси одержувача в накладній, неспіврозмірністю нарахованого штрафу заподіяним правопорушенням в частині оформлення перевізних документів щодо неправильно зазначеної маси вантажу, а також положення п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розмір штрафних санкцій нарахованих позивачем належить задовольнити в сумі 25022,50 грн., що становить 50% від заявленої суми штрафної санкції 50045,00 грн., яка підлягала до стягнення з Відповідача на користь Позивача.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційних скаргах, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, дослідивши матеріали даної справи та зясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення даного спору, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-3, 22, 32 - 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року у справі № 921/725/16-г/3 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

29.06.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 03.07.2017 р.