ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 923/760/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І., - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.11.2016
у справі№ 923/760/16 Господарського суду Херсонської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл"
до Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове"
про стягнення 218733, 22 грн.

за участю представників:
позивачаСтепанюк Д.О. - предст., дов. від 10.05.16
відповідачане з'явився

ВСТАНОВИВ:

18.07.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" звернулося до господарського суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове" про стягнення 218733,22 грн., з яких: 175706,20 грн. основного боргу, 4246,5 грн. 3% річних, 20852,41 грн. штрафу, 17928,11 грн. пені. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо здійснення розрахунків відповідно до умов укладеного сторонами договору поставки та обґрунтовані приписами статей 526, 610, 625 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що коригування ціни товару по відношенню до іноземної валюти позивач здійснив у односторонньому порядку без узгодження з ним шляхом підписання відповідної специфікації, вартість товару була своєчасно сплачена у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 03.10.2016 (суддя Закурін М.К.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" 175607,20 грн основної заборгованості, 4246,50 грн річних, 1000 грн пені, 1000 грн штрафу та 2727,81 компенсації по сплаті судового збору. В іншій частині позову в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 (судді: Туренко В.Б. - головуючий, Поліщук Л.В., Пироговський В.Т.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, Приватне сільськогосподарське підприємство "Садове" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову у справі в частині задоволення позовних вимог скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а саме, статей 509, 510, 530, 538, 613, 632, 691 Цивільного кодексу України, статей 198, 232, 265, 267 Господарського кодексу України, статей 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України; скаржник, серед іншого, зазначає, що суди не взяли до уваги заперечення відповідача щодо відсутності передбачених договором скоригованої специфікації та рахунку-фактури та те, що коригування ціни товару по відношенню до іноземної валюти здійснене позивачем в односторонньому порядку без дотримання умов договору.

Позивач у судовому засіданні та у відзиві на касаційну скаргу просив судові рішення у справі залишити без змін, зазначаючи про відповідність висновків судів попередніх інстанцій обставинам справи, зазначав, що коригування вартості товару за відповідною формулою було погоджено сторонами у договорі, який є обов'язковим для його сторін.

Відповідач не скористався правом на участь представника у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, 02.12.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" та Приватне сільськогосподарське підприємство "Садове" уклали договір поставки № СVS 57958, за умовами якого позивач, діючи в якості постачальника, зобов'язався поставити відповідачу, як покупцю, товар, а саме насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин, добрива згідно з специфікаціями до цього договору, а покупець, в свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити товар. Відповідно до пункту 2.1 договору загальна кількість товару зазначається у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Ціна та порядок розрахунків погоджені сторонами у пункті 3 договору, відповідно до якого ціна товару зазначається у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору; ціна товару підлягає коригуванню у відповідності до пункту 3.4. договору (пункт 3.1). Сторони можуть обрати один із передбачених способів розрахунків: "повна попередня оплата, без застосування базової ціни товару", "повна попередня оплата із застосуванням базової ціни товару", "часткова (повна) оплата після поставки товару із застосуванням базової ціни товару" (пункт 3.4)

Покупець зобов'язаний сплатити постачальнику вартість товару платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (пункт 3.4.3.1); покупець зобов'язаний сплатити постачальнику повну вартість товару, скориговану згідно умов цього договору, платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника не пізніше терміну, визначеному у відповідній специфікації (пункт 3.4.3.2).

Базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікації. Вказані в ній в гривнях ціна і вартість товару підлягають коригуванню на момент виставлення рахунка-фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника у випадку сплати за простроченим рахунком, якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації (пункт 3.4.3.3).

У випадку, якщо покупець сплачує за товар за простроченим рахунком, коригування остаточної ціни товару здійснюється за наступною формулою: "остаточна ціна товару = К1 ((базова ціна товару / К2 - ОЧ1 / К3 / К-ть - ОЧ2 / К4 / К-ть) - ОЧ1 / К3 / К-ть х Зм х М - ОЧ2 / К4 / К-ть х Зм х М) + ОЧ1 / К-ть + ОЧ2 / К-ть), де: К1 - курс Банку долара США на дату виставлення рахунку-фактури для здійснення остаточного розрахунку; К2 - курс Банку долара США на дату підписання Специфікації; К3, К4 - курс Банку долара США на дату фактичного зарахування коштів; ОЧ1, ОЧ2 - часткова оплата; К-ть - кількість товару; Зм - коефіцієнт для розрахунку розміру знижки; М - кількість повних місяців достроково оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку (пункт 3.4.3.4.4); під курсом Банку розуміється середній курс ПАТ "КІБ Креді Агріколь" долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі-продажу іноземної валюти. Курс банку підтверджується довідкою банку з підписом та печаткою (3.4.2.2);

Процедура коригування ціни товару є чинною протягом усього строку дії договору і вона не є зміною умов договору (пункт 3.5); постачальник погоджується поставити покупцеві товар протягом строку дії цього договору на умовах оплати після поставки товару на загальну суму по всьому асортименту товару не більш як 123600 грн, що складає 15000 доларів США на дату укладення договору (пункт 3.9).

На виконання умов договору поставки сторони підписали Специфікацію № 1/57958 від 02.12.2013, якою визначені серед іншого такі умови поставки: товаром є - Амофос фасований, в кількості 20 тон, базовою ціною 1 тони без ПДВ - 5666,70 грн, загальною вартістю з ПДВ - 121600,80 грн, строком поставки - 19.12.2013, терміном оплати - 10.10.2014, коригування ціни здійснюється відповідно до положень договору.

Суди також встановили, що позивач поставив товар відповідачу за видатковою накладною № 30485/4579820 від 05.12.2013 та актом приймання-передачі мінеральних добрив № 1 від 05.12.2013; обумовлений товар - 20 тон амофосу на загальну суму 121600,80 грн.

Вартість поставленого товару позивачем була збільшена (скоригована у зв'язку зі збільшенням курсу долара США станом на 09.10.2014) до 191108,05 грн на підставі пункту 3.4. договору, що слідує з рахунку-фактури № 57958/2488 від 09.10.2014.

Відповідач вартість отриманого товару оплатив у розмірі 121600 грн, відповідно до платіжних доручень від 11.12.2014 та 17.12.2014, тобто, з простроченням терміну оплати.

За розрахунком заборгованості, наданого позивачем, відповідач не сплатив вартість отриманого товару у повному обсязі та у встановлений договором строк, у зв'язку з чим заборгував станом на 04.07.2016 - 175706,20 грн. Ця сума є різницею між остаточною ціною товару станом на 04.07.2016, яка складає 297306,20 грн (з розрахунку: 14865,31 грн за 1 тону х 20 тон = 297306,20 грн), та сумою часткової сплати - 121600 грн (297306,20 - 121600 = 175706,20 грн). При розрахунку остаточної ціни товару станом на 04.07.2016 позивач застосував курсову різницю між курсом долара США станом на день підписання специфікації та курсом долара США станом на 04.07.2016; на цю суму позивач виставив рахунок-фактуру № 57958/727 від 04.07.2016 до оплати відповідачем 175706,20 грн за несплату 11,819 тон поставленого амофосу.

Відмова відповідача сплатити вказану суму заборгованості, а також 3% річних, пені та штрафу, нарахованих позивачем відповідачем відповідно до положень договору, і стала підставою для звернення з даним позовом.

Задовольняючи позов щодо стягнення суми заборгованості за розрахунком, здійсненим позивачем, місцевий господарський суд виходив з того, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є вірним, обґрунтованим та відповідає умовам договору, оскільки відповідач оплату вартості продукції здійснив не у строк до 10.10.2014, а ціна товару змінилася у зв'язку з коливанням національної валюти до курсу долара США станом на 04.07.2016; несплата відповідачем 175706,20 грн основної заборгованості, яка є, фактично, курсовою різницею вартості товару між датою поставки та датою оплати, є порушенням господарських зобов'язань за договором поставки. Також суд визнав правомірним стягнення з відповідача 3%, штрафу та пені, водночас дійшовши висновку про можливість зменшення розміру штрафних санкції відповідно до приписів статті 233 Господарського кодексу України, статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції з вказаними вище висновками погодився та зазначив, що одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому несплата відповідачем заборгованості є порушенням господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною другою статті 11 Кодексу серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків визначено договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Кодексу унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 628 Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Кодексу).

Відповідно до статті 189 Господарського кодексу України ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (стаття 632 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 190 Господарського кодексу України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Як вбачається зі змісту пункту 3.1 укладеного між сторонами договору, ціна товару зазначається у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору; ціна товару підлягає коригуванню у відповідності до пункту 3.4. договору.

02.12.2013, на виконання умов договору, сторонами було складено та підписано специфікацію №1/57958, в якій сторони обумовили найменування товару, кількість одиниць, базову ціну та загальну вартість - 121600,80 грн., базис поставки товару, вид транспорту, вантажоодержувача, строк поставки товару - 19.12.2013, термін сплати повної вартості товару - до 10.10.2014, умови оплати - за умови застосування пункту 3.4.3 Договору (оплата після поставки товару), додаткові умови - у випадку, якщо покупець сплачує за простроченим рахунком - коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент всієї оплати за товар згідно виставленого рахунку.

Водночас, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, коригування ціни товару було здійснено ним станом на 09.10.2014 (рахунок-фактура № 57958/2488) та 04.07.2016 (рахунок-фактура № 57958/727), тобто станом на час перед поданням позову, що суперечить наведеним вище положенням укладеного сторонами договору.

Суди попередніх інстанцій наведених вище положень договору та моменту здійснення оплати не врахували, відтак, висновок судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості розрахунку заборгованості, зробленого позивачем, станом на момент звернення з позовом до суду, та, відповідно, визначення розміру належних до стягнення сум штрафу, пені та річних є передчасними.

Таким чином, для правильного вирішення даного спору необхідно встановити усі обставини, що входять до предмета доведення такого позову, достеменно дослідити положення укладеного сторонами договору. Наведене свідчить про те, що поза увагою судів залишилися питання, з якими пов'язане законне вирішення спору по суті.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду та рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порядку статей 43, 101 Господарського процесуального кодексу України розглядаючи справу, не розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі істотні обставини справи в їх сукупності, не дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази та акти законодавства, що регулюють спірні правовідносини, у зв'язку з чим їх висновки за наслідками вирішення спору не є законними та обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи для нового розгляду позовних вимог до господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове" задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 у справі № 923/760/16 Господарського суду Херсонської області та рішення Господарського суду Херсонської області від 03.10.2016 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

Головуючий Л. Рогач

Судді: І. Алєєва

Т.Дроботова