ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 910/14476/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої, Л. Рогач

за участю представників: позивача Примачук О.В. - довір. від 16.01.17 відповідача Дейнека О.В. - довір. 14.12.16 третіх осіб не з'явилися (про час і місце судового засідання повідомлені належно)
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд"
на постановувід 05.04.2017 Київського апеляційного господарського суду
у справі№910/14476/16 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд"

до треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" -Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" -Товариство з обмеженою відповідальністю "Сот-Транс-Авто" -Товариство з обмеженою відповідальністю "Ставангер"
простягнення 275975,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ТОВ "Транслойд" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Страхова компанія "Перша" про стягнення 275975,10 грн. страхового відшкодування на підставі статей 509, 525, 526, 610, 629, 979, 982, 988 Цивільного кодексу України, статей 8, 16 Закону України "Про страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора, який здійснює експедирування вантажів автомобільним транспортом №12-15.00.00003 від 16.03.2015 р. при настанні страхового випадку - крадіжки вантажу при здійсненні експедирування вантажу відповідачем не проведено виплату позивачеві страхового відшкодування у заявленому до стягнення розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.09.2016 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ПП "Бізон-Тех 2006", ТОВ "Сот-Транс-Авто" та ТОВ "Ставангер".

Відповідач у відзиві на позов заперечував проти задоволення позову, вказуючи, серед іншого на те, що в товарно-транспортній накладній, якою оформлювалося спірне перевезення, зазначено перевізником вантажу ТОВ "Ставангер", а не позивача чи залучену ним іншу особу.

ТОВ "Сот-Транс-Авто" у відзиві та письмових поясненнях у справі заперечувало існування договірних відносин з позивачем щодо спірного перевезення вантажу.

ТОВ "Ставангер" у своїх поясненнях у справі позовні вимоги підтримувало.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.10.2016 р. (суддя Смирнова Ю.М.) в позові відмовлено.

Мотивуючи рішення, місцевий господарський суд встановив, що надані відповідачу документи, на підтвердження визнання події страховою, містять суперечності та не підтверджують прийняття вантажу у відання і під відповідальність страхувальника або особи, залученої страхувальником для виконання договору транспортного експедирування, як то передбачено умовами спірного договору.

Відтак, суд дійшов висновку, що у відповідача не виникло обов'язку з виплати спірного страхового відшкодування за договором страхування.

За апеляційною скаргою ТОВ "Транслойд" Київський апеляційний господарський суд (судді: Тарасенко К.В., Майданевич А.Г., Іоннікова І.А.), переглянувши рішення господарського суду міста Києва від 18.10.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 05.04.2017 р. залишив його без змін з тих же підстав.

ТОВ "Транслойд" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 18.10.2016 р. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 11, 509, 525, 526, 610, 909, 920, 979, 982, 988 Цивільного кодексу України, положень Закону України "Про страхування".

Скаржник наголошує на наявності підстав для здійснення страхового відшкодування та вважає, що судами були невірно встановлені обставини та неправильно оцінені докази у справі.

Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить рішення у справі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Від ТОВ "Сот-Транс-Авто" судом отримано заперечення на касаційну скаргу, в якому товариство просить рішення і постанову у справі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача і відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 16.03.2015 р. між ПАТ "Страхова компанія "Перша" - страховиком та ТОВ "Транслойд" - страхувальником був укладений договір №12-15.00.00003 добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора, який здійснює експедирування вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 1 Основної частини договору страхування предметом договору є майнові інтереси, пов'язані з виникненням обов'язку страхувальника відшкодувати шкоду, що виникла по застрахованих ризиках внаслідок події, визнаної страховим випадком. Визнання події страховим випадком здійснюється з урахуванням умов договору.

Згідно з пунктом 1.1 Стандартних умов договору страхування, з урахуванням обмежень розділу 2 цього договору, страховими випадками визнаються наступні події відповідно до додаткових умов: дорожньо-транспортна пригода з вини будь-якої особи (у т.ч. невстановленої); пожежа, дії атмосферних опадів на вантаж; псування рефрижераторних вантажів під час експедирування; крадіжка вантажу протягом періоду експедирування.

Пунктом 1.2 Стандартних умов договору страхування визначено, що страховими ризиками відповідно до Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів 1956 року при міжнародних перевезеннях або Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні при здійсненні страхувальником перевезень у межах території України, визнаються:

А - відповідальність за вантаж - відповідальність за збитки, заподіяні власникові вантажу в результаті повної або часткової втрати, псування, пошкодження або нестачі вантажу;

В - відповідальність за помилки та упущення заподіяні несвоєчасною доставкою вантажу - збитки власника вантажу внаслідок невиконання страхувальником зобов'язань за договором транспортного експедирування щодо строків доставки вантажу у випадку, якщо особа, що вимагає відшкодування шкоди доведе, що таке невиконання завдало їй шкоди.

Пунктом 1.3 Стандартних умов договору страхування сторони визначили умови, за яких зазначені в пункті 1.2 ризики визнаються страховими, а саме:

- вантаж був прийнятий у відання та під відповідальність страхувальника або особи, залученої страхувальником для виконання договору транспортного експедирування, на підставі отриманого та акцептованого доручення замовника експедирування та підтверджується експедиторським документом (експедиторський сертифікат і т.п.);

- обов'язок відшкодувати збитки, понесені замовником, покладається на страхувальника згідно з договором транспортного експедирування;

- між страхувальником та особою, залученою для виконання договору транспортного експедирування (фактичний перевізник, склад тимчасового зберігання і т.п.), мають місце договірні відносини, що передбачають відповідальність залученої особи за збереження та/або своєчасну доставку вантажу, і така відповідальність підтверджується відповідним документом (СМР-накладна, складська розписка тощо).

Пунктом 6.1 Стандартних умов договору страхування (в редакції додаткової угоди №1 від 18.03.2016 р.) сторони погодили, що договір діє з 00 годин 18.03.2015 р. до 24 години 17.08.2016 р., але не раніше 00 годин дня наступного за датою надходження у повному обсязі першої частини страхового платежу на рахунок або до каси страховика.

Згідно з пунктом 6.2 Стандартних умов договору страхування для встановлення обставин перевезення надаються, окрім іншого: накладна на перевезення (CMR або ТТН) з відміткою вантажоодержувача про пошкодження або втрату вантажу; доручення (заявка, замовлення) на експедирування вантажу, додаткові інструкції замовника (за наявності) та договір транспортного експедирування із замовником; доручення (заявка), договори з особами, залученими для виконання договору транспортного експедирування; реєстраційні документи на транспортний засіб тощо.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування визначені сторонами у розділі 8 Стандартних умов договору, зокрема, до таких підстав відноситься те, що подія не є страховим випадком відповідно до вимог розділів 1, 2 Стандартних умов договору; страхувальник не виконав своїх обов'язків відповідно до пункту 4.3 та розділу 5 договору, чим унеможливив визначення обставин події, умов експедирування вантажу, визначення розміру збитку та встановлення винних осіб (якщо вони могли бути встановлені) тощо.

Господарські суди в процесі розгляду спору також встановили, що 11.01.2016 р. між ТОВ "Ставангер" - замовником та ТОВ "Транслойд" - виконавцем був укладений договір №110116 транспортного експедирування, за умовами якого замовник від власного імені, за дорученням клієнта (первинний замовник (вантажовідправник) замовника) доручає організувати перевезення вантажів, а виконавець зобов'язується забезпечити доставку наданих замовником вантажів до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а замовник зобов'язується вчасно оплатити експедиційні послуги.

Відповідно до пункту 3.2.4 договору транспортного експедирування виконавець має право виконувати взяті на себе зобов'язання з залученням третіх осіб (як перевізників, так і експедиторів).

Пунктом 5.2 договору транспортного експедирування визначено, що виконавець несе повну матеріальну відповідальність за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до організації перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоотримувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу виконавець компенсує замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

Також судами попередніх інстанцій було встановлено, що згідно з заявкою №060416/931/1 від 06.04.2016 р., підписаною ТОВ "Ставангер" і ТОВ "Транслойд", замовник від власного імені, за дорученням клієнта (первинний замовник (вантажовідправник) замовника) доручає, а виконавець бере на себе обов'язок здійснити перевезення (організувати перевезення) вантажу на таких умовах: маршрут перевезення - м.Кіровоград/с.Новоселівка; найменування, тип вантажу - насіннєвий матеріал; габаритні та вагові характеристики вантажу - 20т/86м3; вимоги до транспорту - крита, заднє завантаження; адреса завантаження - м. Кіровоград; дата завантаження - 06.04.2016 р.; контактна особа на розвантаженні - згідно ТТН; адреса розвантаження - с. Новоселівка (Харківська обл.); дата розвантаження - 07.04.2016 р.

Виконавець для здійснення перевезення використовує автомобіль ДАФ, державний номер тягача НОМЕР_1, державний номер напівпричепа НОМЕР_2; водій ОСОБА_5 (пункт 2 заявки).

07.04.2016 р. на дорозі Кіровоград - Дніпропетровськ - Харків, с.П'ятихатки в районі автозаправки "WOG", невідомі особи викрали із автомобіля DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1, з напівпричепом, реєстраційний номер НОМЕР_2, аграрні товари - насіння в кількості 135 паків (а саме: насіння соняшнику "Санлука РМ" (TR.00.00.1154.R.1567) у кількості 77 паків; насіння соняшнику "Санлука РМ" (TR.00.00.1154.R.1568) у кількості 58 паків) на загальну суму 275975,10 грн., про що на місці розвантаження складено акт нестачі посівного матеріалу від 07.04.2016 р.

Після виявлення нестачі вантажу, водієм ОСОБА_5 було подано заяву про злочин до відділу поліції Перещепинського ПВП Дніпропетровської області.

ТОВ "Транслойд" до Новомосковського ВПГУ Дніпропетровської області також було подано заяву про злочин, за якою було відкрито кримінальне провадження №0002115.

Вважаючи випадок нестачі вантажу під час виконання перевезення страховою подією, ТОВ "Транслойд" 08.04.2016 р. звернулося до ПАТ "Страхова компанія "Перша" (відповідача) з повідомленням про подію, яка містить ознаки страхової.

За зверненням позивача відповідачем було відкрито страхову справу №ЦМР-641. За результатами розгляду наявних в матеріалах страхової справи документів страховик дійшов висновку, що подія, яка мала місце у даному випадку (нестача вантажу під час виконання перевезення за товарно-транспортною накладною №15604 від 06.04.2016 р.) не підпадає під ознаки страхової події в розумінні умов спірного договору страхування, у зв'язку з чим відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, про що повідомив позивача листом №583 від 02.07.2016 р.

В процесі розгляду спору господарськими судами було встановлено, що разом із повідомленням про подію позивач надавав відповідачу, зокрема, копію договору №150216/БТ про перевезення небезпечного вантажу та транспортно-експедиційне обслуговування від 15.02.2016 р. (укладеного між ТОВ "Ставангер" та ПП "Бізон-Тех 2006"), копію договору транспортного експедирування №110116 від 11.01.2016 р. (сторонами в якому є позивач та ТОВ "Ставангер"), заявки на перевезення вантажу №060416/931/1 від 06.04.2016 р., копію договору №0604931-2 перевезення вантажу від 06.04.2016 р. (сторони - позивач та ТОВ "Сот-Транс-Авто"), заявки на перевезення вантажу №060416/931-2 від 06.04.2016 р., копію договору найму (оренди) транспортного засобу, а також копію товарно-транспортної накладної №15604 від 06.04.2016 р.

Суди надали оцінку вказаним документам та, окрім іншого, встановили, що згідно з даними товарно-транспортної накладної №15604 від 06.04.2016 р. (за якою здійснювалося спірне перевезення) перевізником вантажу зазначено ТОВ "Ставангер", а не ТОВ "Сот-Транс-Авто", при цьому останнє заперечувало прийняття спірного вантажу до перевезення.

27.04.2016 р. позивачем (ТОВ "Транслойд") отримано від ТОВ "Ставангер" претензію про відшкодування збитків на суму 229979,25 грн. Нарахування суми збитків ТОВ "Ставангер" здійснило у зв'язку з отриманням ним претензії-вимоги №124/16-юр від 18.04.2016 р. від вантажовідправника - ПП "Бізон-Тех 2006".

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, предметом даного судового розгляду є вимога ТОВ "Транслойд" про стягнення з ПАТ "Страхова компанія "Перша" 275975,10 грн. страхового відшкодування на підставі статей 509, 525, 526, 610, 629, 979, 982, 988 Цивільного кодексу України, статей 8, 16 Закону України "Про страхування".

Ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог заявленого позову та відмовили у його задоволенні.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктами 2, 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (частина 3 статті 988 названого Кодексу).

За змістом статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 26 Закону України "Про страхування" передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Разом з тим, згідно з приписами статей 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Як вже зазначалося у пункті 1.3 Стандартних умов договору страхування сторонами визначено умови, за яких події визнаються страховими ризиками.

Зокрема, однією із таких умов є те, що вантаж був прийнятий у відання та під відповідальність страхувальника або особи, залученої страхувальником для виконання договору транспортного експедирування, на підставі отриманого та акцептованого доручення замовника експедирування та підтверджується експедиторським документом (експедиторський сертифікат і т.п.).

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 цього ж Кодексу унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши усі обставини та зібрані у справі докази, господарські суди попередніх інстанцій на підставі повного і всебічного розгляду справи встановили, що позивачем не надано та, відповідно, матеріали справи не містять належних та допустимих (у розумінні приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України) доказів на підтвердження того, що подія, яка мала місце у даному випадку, охоплюється застрахованими у відповідності до умов спірного договору страхування (пункт 1.3 Стандартних умов договору) ризиками.

Господарські суди першої та апеляційної інстанцій, надавши, серед іншого, оцінку доводам позивача та доказам, наданим ним на підтвердження своїх вимог, визнали недоведеним прийняття спірного вантажу у відання та під відповідальність страхувальника - позивача або особи, залученої ним для виконання договору транспортного експедирування, на підставі отриманого і акцептованого доручення замовника експедирування та підтвердженням такого експедиторським документом (експедиторським сертифікатом і т.п.), як того вимагають положення пункту 1.3 Стандартних умов договору страхування, як умови (підстави) виникнення, настання страхового ризику, що унеможливлює визнання події страховою та здійснення виплати спірного страхового відшкодування за умовами вказаного договору.

За таких обставин, як встановили господарські суди, відповідач правомірно з огляду на положення спірного договору відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи обставини встановлені господарськими судами попередніх інстанцій та зважаючи на положення укладеного між сторонами договору страхування та приписи наведених норм, колегія суддів погоджується з висновком господарських судів про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки їм надавалася оцінка господарськими судами, вони не спростовують встановленого господарськими судами попередніх інстанцій та ґрунтуються на переоцінці доказів у справі, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, правових підстав для задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень у справі судом касаційної інстанції не виявлено.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 у справі №910/14476/16 та рішення господарського суду м. Києва від 18.10.16 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л.Рогач