РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"03" липня 2017 р. Справа № 903/401/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 підприємства "АвтоПаркСервіс"

на рішення господарського суду Волинської області від 30.05.2017 р.

у справі № 903/401/17 (суддя Костюк С.В.)

за позовом ОСОБА_1 підприємства "АвтоПаркСервіс"

до відповідача ОСОБА_2 підприємства "Паритет Захід"

про визнання договору суборенди евакуатора недійсним

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_3

від відповідача - ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 30.05.2017 р. у справі № 903/401/17 було відмовлено в позові ОСОБА_1 підприємства "АвтоПаркСервіс" до відповідача ОСОБА_2 підприємства "Паритет Захід" про визнання договору суборенди евакуатора недійсним.

При винесені оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 04.10.2016 р. між ПП «Паритет Захід» та КП «АвтоПаркСервіс» було укладено договір суборенди евакуатора.

За умовами даного договору, а саме Суборендодавець зобов'язується передати Суборендареві у платне користування на строк один рік транспортний засіб (евакуатор), що зазначений в п. 1.2. договору.

Згідно п.1.2 договору предметом договору, є евакуатор марки MAN, 2001 р. випуску, зеленого кольору, обєм двигуна 4580, шасі (кузов, рама) № WMAL33ZZZ1Y081578, свідоцтво про державну реєстрацію СХО 565547 та перебуває на обліку у Центр 0741 з 17 09.2016 року.

Пунктом 1.4 передбачено, що евакуатор передається в суборенду перебуваючи у справному технічному стані. Прихованих недоліків, які відомі Суборендодавцю та про які свідомо не був попереджений Суборендар, евакуатор не має.

Згідно п. 1.6 передача евакуатора здійснюється у строк двох днів з моменту підписання даного договору. При передачі оформлюється акт приймання-передачі евакуатора за підписами представників двох сторін та скріплюється їх печатками

07.10.2016 р. між сторонами підписаний акт приймання-передачі транспортного засобу, в якому зазначено, що сторони підтверджують, що автомобіль в робочому стані та відсутні будь-які претензії, повязані із предметом договору.

Згідно виписки банку за 20.10.2016 року КП «АвтоПаркСервіс» перерахувало ПП «Паритет Захід» 16500 грн. за оренду транспортного засобу за жовтень 2016 року згідно договору від 04.10.2016 р.

При поданні позову, позивач посилався на ст. 229 ЦК України, а саме, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Місцевий господарський суд встановив, що доказів, які б свідчили про те, що змінились якості предмета суборенди, які значно знижують можливість його використання за призначенням, не подано, а навпаки, матеріали справи свідчать про схвалення договору шляхом його виконання.

З врахуванням зазначеного суд вважає, що позивачем не доведено та не подано доказів, які б свідчили про наявність в момент укладення договору обставин, які призвели до неправильного уявлення ним щодо предмету договору, до неправильного сприйняття ним істотних умов договору, і що ці обставини вплинули на його волевиявлення.

Доводи позивача в частині того, що при передачі транспортного засобу не дотримано «Правила будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів», затверджені наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 18.06.2007 року № 132, на думку суду не є підставою визнання договору недійсним на підставі ст. 229 ЦК України, оскільки матеріалами справи, зокрема акт приймання-передачі від 07.10.2016 року підтверджено справність переданого транспортного засобу та відсутність у сторін договору будь-яких претензій повязаних з предметом договору, а перерахування позивачу орендної плати за жовтень 2016 року свідчить про його схвалення.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про визнання недійсним договору суборенди від 04.10.2016 року з підстав зазначених в позовній заяві є необґрунтованою, а тому відмовив в її задоволенні.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач - КП "АтоПаркСервіс" звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Волинської області від 30.05.2017 р. у справі № 903/401/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

04 жовтня 2016 року між ПП «Паритет Захід» та КП «АвтоПаркСервіс» укладено Договір суборенди евакуатора (далі- Договір). Відповідно до п. 1.4. Договору - евакуатор передається в суборенду перебуваючи у справному технічному стані. Прихованих недоліків, які відомі Суборендодавцю, та про які свідомо не був попереджений Суборендар, евакуатор не має.

Згідно п.3.1. Договору Суборендодавець зобовязаний передати Суборендарю необхідну для використання евакуатора документацію.

07 жовтня 2016 було здійснено приймання-передачу транспортного засобу суборендарю. Відповідно до предявленого суборендодавцем актом технічного огляду автомобіля - транспортний засіб (не підіймальний механізм) перебував в справному стані, про що було зазначено в ОСОБА_4 приймання-передачі до Договору суборенди від 04.10.2016 р.

Під час прийому-передачі, суборендарю не було надано для використання евакуатора всю необхідну документацію. Зокрема, не була передача документація на підіймальний механізм (кран-маніпулятор), обовязкова наявність якої передбачено відповідно до «Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів» затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду 18.06.2007 N 132 та Договором суборенди евакуатора.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХО 565547 - встановлено на шасі автомобіля за кабіною кран-маніпулятор НІАВ 650. Даний підіймальний механізм виготовлено за кордоном.

В звязку з відсутність технічної документації 27 березня 2017 року на адресу ПП «Паритет Захід» надсилався лист з пропозицією про розірвання договору суборенди. Вказаний лист був залишений без відповіді.

ПП «Паритет Захід» знало, що КП «АвтоПаркСервіс» не буде мати можливості використовувати об'єкт оренди - евакуатор звязку з відсутністю паспорта на підіймальний механізму, не проходження ним технічного огляду, та відсутністю дозволу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з промислової безпеки та охорони праці на експлуатацію крана-маніпулятора, тобто не зможе використовувати орендований евакуатор за призначенням.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи: правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність, або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка, щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на викладені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, позивач вважає, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову за відсутності на те визначених законом підстав, у звязку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Від відповідача - ПП "Паритет Захід" надійшов відзив на апеляційну скаргу прокурора, відповідно до якого просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до п.2.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у силу припису ст.204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

04 жовтня 2016 року між ПП «Паритет Захід» та КП «АвтоПаркСервіс» було укладено договір суборенди евакуатора згідно якого суборендодавець передає, а суборендар приймає у строкове платне користування транспортний засіб (евакуатор) на строк один рік.

Згідно укладеного 07 жовтня 2016 року акту приймання-передачі - Комунальне підприємство «АвтоПаркСервіс» прийняло від ПП «Паритет Захід» транспортний засіб (евакуатор) на умовах зазначених у вищенаведеному договорі суборенди.

Відповідно до п. 2, 3 ОСОБА_4 приймання-передачі сторони при його підписанні підтвердили, що зазначений автомобіль в технічно справному стані, а також сторони підтвердили відсутність будь-яких претензій повязаних із предметом договору одна до одної.

22 жовтня 2017 року, КП «АвтоПаркСервіс» оплатило орендну плату за перший місяць оренди чим фактично ще раз підтвердило визнання умов договору та відсутність претензій стосовно умов та предмету договору.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що майно, яке передавалось в суборенду мало приховані недоліки, оскільки при передачі евакуатора його було випробувано, та передано згідно акту приймання-передачі, з підтвердженням відсутності претензій в сторін. Крім того КП «АвтоПаркСервіс» використовувало евакуатор за прямим його призначенням, що не оспорюється Апелянтом.

В п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло па її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Правова природа правочину, укладеного 04.10.2016р., не оспорюється позивачем, що свідчить про його дійсний намір отримати майно в суборенду, який він реалізував шляхом укладення договору та прийняття евакуатора за актом приймання передачі.

В апеляційній скарзі та позовній заяві викладена позиція щодо неналежного на думку Позивача виконання умов договору відповідачем та передачі речі яка не відповідає умовам договору, у звязку з чим позивач просив визнати договір недійсним

Проте, зважаючи на пояснення викладені у вищенаведеній Постанові пленуму Вищого господарського суду України, дана обставина не може слугувати підставою для визнання договору недійсним, а в даному випадку залишається недоведеиою й сама обставина.

Такої ж практики дотримується й Вищий господарський суд України в справі №: 922/4070/13, постанова від 05.11.2015р., де зазначено, що неналежне виконання правочину не передбачено чинним законодавством як підстава для визнання його недійсним, а стосується правових наслідків порушення зобов'язань.

В даному випадку, умови договору було виконано обома сторонами (проте КП «АвтоПаркСервіс» лише приступило до виконання) майно було використовуваним, а тому посилання позивача на ст. 229 ЦК України є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не заслуговують на увагу.

Окрім того, скаржник посилається на те, що при прийманні евакуатора йому не було передано паспорту на підіймальний механізм. Проте, в договорі суборенди евакуатора від 04.10.2016 р., про підіймальний механізм та умови його передачі взагалі не йдеться.

Згідно п.1.2 договору предметом договору, є евакуатор марки МАКІ, 2001 р. випуску, зеленого кольору, обєм двигуна 4580, шасі (кузов, рама) № №МАЬ332221У081578.

Для використання евакуатора, що є предметом оспорюваного договору необхідне свідоцтво про державну реєстрацію останнього, яке було передане Апелянту і отримання якого не оспорюється, а відтак і не підлягає доказуванню відповідно до ГПК України.

За наведених обставин, відповідач вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

03 липня 2017 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 30.05.2017 р. у справі №903/401/17 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представника одного із відповідачів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, 04 жовтня 2016 року між ПП «Паритет Захід» (Суборендодавець) та КП «АвтоПаркСервіс» (Суборендар) було укладено договір суборенди евакуатора (далі - Договір) (а. с. 9-10).

Відповідно до п. 1.1 Договору, у порядку та на умовах, визначених цим договором, Суборендодавець зобов'язується передати Суборендареві у платне користування на строк один рік транспортний засіб (евакуатор), що зазначений в п. 1.2. договору.

Згідно п.1.2 Договору предметом договору, є евакуатор марки MAN, 2001 р. випуску, зеленого кольору, обєм двигуна 4580, шасі (кузов, рама) № WMAL33ZZZ1Y081578, свідоцтво про державну реєстрацію СХО 565547 та перебуває на обліку у Центр 0741 з 17.09.2016 р.

В п. 1.4 Договору передбачено, що евакуатор передається в суборенду перебуваючи у справному технічному стані. Прихованих недоліків, які відомі Суборендодавцю та про які свідомо не був попереджений Суборендар, евакуатор не має.

Згідно п. 1.6 Договору передача евакуатора здійснюється у строк двох днів з моменту підписання даного договору. При передачі оформлюється акт приймання-передачі евакуатора за підписами представників двох сторін та скріплюється їх печатками

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що Суборендодавець зобовязаний передати Суборендарю евакуатор у справному технічному стані; передати Суборендарю необхідну для використання евакуатора документацію; після закінчення строку суборенди прийняти евакуатор у справному технічному стані.

Згідно із п. 3.2 Договору Суборендар зобовязаний прийняти евакуатор, перевірити його технічний стан; сплачувати Орендодавцеві плату протягом усього періоду користування евакуатором; за свій рахунок здійснювати кожні 10 тис. км. пробігу періодичний технічний огляд евакуатора; на період дії даного договору за свій рахунок, здійснювати страхування транспортного засобу по системі ОСАЦВ; піклуватися про належне використання та збереження евакуатора; використовувати евакуатор та підтримавати його в робочому стані, проводити поточний ремонт та технічне обслуговування, заміну змащувальних матеріалів, вузлів та запчастин; не пізніше двох днів після закінчення терміну суборенди повернути Суборендодавцю евакуатор у справному технічному стані, тобто у стані, не гіршому, аніж його було отримано в суборенду з урахуванням нормального зносу за час його експлуатації.

Пунктами. 4.2-.4.4 Договору передбачено розмір орендної плати та порядок її сплати

В п.5.2 договору передбачено, що при передачі складається акт приймання передачі евакуатора за підписами представників обох сторін, що скріплюється їх печатками; по п. 8.1. строк оренди 1 рік з дня передачі автомобіля.

07 жовтня 2016 року між сторонами підписаний ОСОБА_4 приймання-передачі транспортного засобу, в якому зазначено, що сторони підтверджують, що автомобіль в робочому стані та відсутні будь-які претензії, повязані із предметом договору (а. с. 11)

Відповідно до виписки банку за 20.10.2016 р. КП «АвтоПаркСервіс» перерахувало ПП «Паритет Захід» 16500 грн. за оренду транспортного засобу за жовтень 2016 року згідно Договору від 04.10.2016 р. (а. с. 40).

Аналізуючи встановлені обставини у даній справі та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач при подані позову просить визнати недійсним договір на підставі ст. 229 ЦК України.

Відповідно до ст.229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за змістом статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.

Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Не вважається помилкою щодо якості продукції (товару, іншого майна) неможливість її використання або утруднення в її використанні, які сталися після виконання хоча б однією з сторін зобов'язань, що виникли з правочину, і не пов'язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства.

Поруч з тим, як вбачається із матеріалів справи, правова природа правочину, укладеного 04.10.2016 р., не оспорюється позивачем, що свідчить про його дійсний намір отримати майно в суборенду, яке останній реалізував шляхом укладення договору та прийняття евакуатора за актом приймання передачі.

В той же час, матеріали справи № 903/401/17 не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України на підтвердження того, що змінились якості предмета суборенди, які значно знижують можливість його використання за призначенням, не подано.

Навпаки, матеріали справи підтверджують схвалення договору шляхом його виконання, зокрема внесення орендної плати.

Згідно із п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р., «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Посилання скаржника на невиконання відповідачем п. 3.1. Договору, а саме, що Суборендодавець зобов'язаний передати необхідну для використання евакуатора документації не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вказана обставина (непередання документів на підйомний механізм), відповідно до чинного законодавства не підставою для визнання правочину недійсним.

В той же час, для використання евакуатора, як транспортного засобу необхідно мати свідоцтво про його державну реєстрацію. Отримання вказаного свідоцтва не оспорюється позивачем.

Окрім того, предметом спірного Договору є предметом договору, є евакуатор марки MAN, 2001 р. випуску, зеленого кольору, обєм двигуна 4580, шасі (кузов, рама) № WMAL33ZZZ1Y081578, свідоцтво про державну реєстрацію СХО 565547 та перебуває на обліку у Центр 0741 з 17 09.2016 р., а не піднімальний механізм.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів констатує, що позивачем не доведено наявності обставин з якими Цивільний кодекс в статті 230 повязує визнання договору недійсним, а тому посилання позивача на ст. 230 Цивільного кодексу також є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи позивача в частині того, що при передачі транспортного засобу не дотримано «Правила будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів», затверджені наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 18.06.2007 року № 132, не є підставою визнання договору недійсним на підставі ст. 229 ЦК України, оскільки матеріалами справи, зокрема ОСОБА_4 приймання-передачі від 07.10.2016 року підтверджено справність переданого транспортного засобу та відсутність у сторін договору будь-яких претензій повязаних з предметом договору, а перерахування позивачу орендної плати за жовтень 2016 року свідчить про його схвалення.

Поруч з тим, позивач не позбавлений права на захсит своїх прав на інтересів іншим способом визначеним законом, ніж визнання договору недійсним .

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст.. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, судовою колегією не встановлено порушень або неправильного застосування норм процесуального чи матеріального права судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в порядку статті 104 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду Волинської області від 30.05.2017 р. у справі № 903/401/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Берегиня" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Волинської області від 30.05.2017 р. у справі № 903/401/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства "АвтоПаркСервіс" - без задоволення.

2. Справу № 909/401/17 повернути в господарський суд Волинської області

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.