ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017р. Справа № 914/716/17

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Сало О.А.

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м.Львів,

до відповідача: Комунального підприємства «Бориславводоканал», м.Борислав, Львівська область,

про: стягнення заборгованості,

ціна позову: 77777,61 грн.

Представники:

Позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 03.01.2017 №119-001/2);

Відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 07.02.2017р. б/н).

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Комунального підприємства «Бориславводоканал» про стягнення 43679,97 грн. пені, 6110,24 грн. трьох відсотків річних та 27987,40 грн. інфляційних втрат. Ціна позову 77777,61 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у даній справі від 13.04.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 25.04.2017р.. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалах суду від 25.04.2017р., від 16.05.2017р. та від 12.06.2017р., зокрема, у звязку із неявкою повноважного представника Відповідача та невиконанням ним вимог ухвали суду у справі, зокрема, щодо подання відзиву на позовну заяву. В судових засіданнях 29.05.2017р. та 07.06.2017р. оголошувалась перерва до 07.06.2017р. та 12.06.2017р. відповідно, про що представники Сторін належним чином повідомлялись під розписку в судовому засіданні.

Представникам Сторін оголошено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень, а також письмові повідомлення про відкладення розгляду справи та про оголошення перерв в судових засіданнях) зазначено, що права та обовязки Сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання з'явився, 22.06.2017р. подав клопотання (вх. №22237/17), у якому просить суд долучити до матеріалів справи документи згідно переліку, позовні вимоги підтримав, надав пояснення по суті спору з обґрунтуванням наявності підстав для стягнення з Відповідача заборгованості.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, проти позову заперечив, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, аналогічні до викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України, господарський суд створює Сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі, на обовязковість виконання якої вказувалось в ухвалах про відкладення розгляду справи, окрім подання відзиву на позовну заяву, Сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 ГПК України (витребування доказів) (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Сторонам щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судових засіданнях впродовж розгляду справи суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

При цьому, з врахуванням вимог ст.69 ГПК України, суд зазначає про відсутність правових підстав до подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» перейменоване з Відкритого акціонерного товариства «Львівобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», що підтверджується, зокрема, 1.1. Статуту ПАТ «Львівобленерго», затвердженого Протоколом Загальних зборів акціонерів ПАТ «Львівобленерго» від 20.03.2014р. №11, зареєстрованого 28.03.2014р.

19.02.2008р. між ВАТ «Львівобленерго», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» (надалі Позивач, Постачальник) та Комунальним підприємством «Бориславводоканал» (надалі Відповідач, Споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії №90133 (надалі Договір), відповідно до якого (п.1.1) Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору; точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку №6 «Однолінійна схема».

Відповідно до п.2.3.3 та 2.3.4 Договору, Споживач зобовязується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а також здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком №7а (7б) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Як зазначено в п.2 Додатку №2 від 16.05.2013р. до Договору, розрахунковим періодом вважається період з 16 числа попереднього місяця до 15 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться Споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у Договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.

У п.7 Додатку №2 від 16.05.2013р. до Договору зазначено, що рахунки на оплату платежів, передбачених даним Договором, виписуються Постачальником електричної енергії та надаються Споживачу; тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку; дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 9.3 Договору передбачено, що спірні питання та розбіжності виконання умов Договору, щодо яких Сторонами не буде досягнуто згоди, вирішуються у порядку, встановленому законодавством України.

У п.9.4 Договору зазначено, що Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2008р.; Договір вважається щоразу продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. В матеріалах справи відсутні, Сторонами не наведені доводи та не подані докази повідомлення однією із Сторін іншої про припинення його дії або перегляд його умов.

Згідно викладених у позовній заяві доводів Позивача, Відповідачем отримано під підпис рахунки Позивача за активну електроенергію за січень 2016р. від 15.01.2016р. №300501/67340-1 на суму 565871,35 грн., за лютий 2016р. від 16.02.2016р. №300302/70233-1 на суму 1037411,94 грн., за березень 2016р. від 16.03.2016р. №300303/72296-1 на суму 139171,97 грн., за квітень 2016р. від 15.04.2016р. №300304/74347-1 на суму 342675,94 грн., за травень 2016р. від 16.05.2016р. №300505/76378-1 на суму -49964,64 грн., за червень 2016р. від 15.06.2016р. №300506/78353-1 на суму 317615,46 грн., за липень 2016р. від 15.07.2016р. №300507/80243-1 на суму 395209,76 грн., за серпень 2016р. від 16.08.2016р. №300508/82258-1 на суму 464099,62 грн., за вересень 2016р. від 15.09.2016р. №300509/84244-1 на суму 323760,44 грн., за жовтень 2016р. від 17.10.2016р. №300510/86263-1 на суму 650122,62 грн., за листопад 2016р. від 16.11.2016р. №300511/88358-1 на суму 608815,31 грн., за грудень 2016р. від 19.12.2016р. №300512/90365-1 на суму 643307,69 грн., за січень 2017р. від 16.01.2017р. №300501/92274-1 на суму 619793,74 грн., за лютий 2017р. від 16.02.2017р. №300502/94238-1 на суму 642452,63 грн. та за перетікання реактивної енергії за січень 2016р. від 15.01.2016р. №300301/67341-2 на суму 118809,55 грн., за лютий 2016р. від 16.02.2016р. №300302/70234-2 на суму 119427,43 грн., за березень 2016р. від 16.03.2016р. №300303/72297-2 на суму 138092,91 грн., за квітень 2016р. від 15.04.2016р. №300304/74348-2 на суму 155989,94 грн., за травень 2016р. від 16.05.2016р. №3003045/76379-2 на суму 174222,96 грн., за червень 2016р. від 15.06.2016р. №300306/78354-2 на суму 197591,59 грн., за липень 2016р. від 15.07.2016р. №300307/80244-2 на суму 220080,93 грн., за серпень 2016р. від 16.08.2016р. №300308/82259-2 на суму 225307,33 грн., за вересень 2016р. від 15.09.2016р. №300309/84245-2 на суму 194902,88 грн., за жовтень 2016р. від 17.10.2016р. №300310/86264-2 на суму 201424,60 грн., за листопад 2016р. від 16.11.2016р. №300311/88359-2 на суму 111991,23 грн., за грудень 2016р. від 19.12.2016р. №300312/90366-2 на суму 117071,03 грн., за січень 2017р. від 16.01.2017р. №300301/92275-2 на суму 115819,43 грн., за лютий 2017р. від 16.02.2017р. №300302/94239-2 на суму 95158,48 грн. Належним чином завірені копії вказаних рахунків наявні в матеріалах справи.

З підстав порушення порядку та строку Відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань з оплати поставленої Позивачем та прийнятої Відповідачем електричної енергії Позивачем нараховано Відповідачу 12026,98 грн. пені за період з 24.06.2016р. по 08.12.2016р., 1372,85 грн. трьох відсотків річних за період з 24.06.2016р. по 28.02.2017р., 7944,85 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2016р. по 28.02.2017р. за порушення порядку і строку оплати активної електричної енергії за Договором, а також 31652,99 грн. пені за період з 01.04.2016р. по 30.09.2016р., 4737,39 грн. трьох відсотків річних за період з 01.03.2016р. по 28.02.2017р. та 20042,55 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2016р. по 28.02.2017р. за порушення порядку і строку здійснення оплати перетікання реактивної електричної енергії за Договором.

Належні, достатні та допустимі докази повного або часткового погашення Відповідачем вказаних сум в матеріалах справи відсутні, станом на час розгляду справи по суті Сторонами суду не заявлені та не подані.

З підстав наведеного Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 43679,97 грн. пені, 6110,24 грн. трьох відсотків річних та 27987,40 грн. інфляційних втрат.

Відповідач своєму відзиві на позовну заяву, поданому до суду 16.05.2017р. за вх. №17191/17, позовні вимоги Позивача заперечує у повному обсязі, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Відповідачу в його задоволенні з підстав того, що оплата за спожиту електричну енергію здійснена Відповідачем частково за рахунок власних коштів, а в решті на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду Державного Бюджету України.

Так, Відповідач зазначає, що Спільними протокольними рішеннями від 20.01.2016р. №20/4801, від 16.02.2016р. №20/5013, від 17.03.2016р. №20/5314, від 07.04.2016р. №20/5378, від 10.05.2016р. №20/5648, від 08.07.2016р. №20/6199, від 15.07.2016р. №20/6357, від 09.08.2016р. №20/6523, від 19.09.2016р. №20/7014, від 10.10.2016р. №20/7191 та від 10.11.2016р. №20/7557 погашено заборгованість Відповідача перед позивачем за період з 01.01.2016р. по 01.02.2017р. на загальну суму 5496300,00 грн.

У пунктах 5 спільних протокольних рішень сторони визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства палива та енергетики, НАК «Нафтогаз України», Державного казначейства України від 03.02.2009р. №55/57/43 (чинного станом на момент укладення Спільних протокольних рішень) постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням.

Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до двадцятого числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках.

Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним головним фінансовим управлінням, відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України, постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг), Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок». Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію додатково погоджуються з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

З підстав наведеного Відповідач зазначає про те, що Позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб вияв своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за спожиту електричну енергію. Після підписання Позивачем цих рішень проведення розрахунків за електроенергію здійснюється згідно з пунктом 2.9 цього Порядку.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 11.11.2015р. у справі №3-968гс15, від 07.10.2015р. у справі №3-883гс15, від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 30.09.2014р. у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, а також постановах Вищого господарського суду України у справах №914/2055/15, №914/2139/15 та №914/2140/15.

16.05.2017р. Позивачем подано до суду письмові пояснення (вх. №17181/17), у яких, в спростування доводів Відповідача, які він покладає в основу своїх заперечень проти позову Позивач зазначає, що проведення нарахувань пені, трьох відсотків та інфляційних втрат здійснено Позивачем у відповідності до статті 625 ЦК України та положень укладеного між Сторонами Договору.

Окрім того, у поданих 29.05.2017р. до суду Запереченнях на відзив на позовну заяву (вх. №19119/17), вказує на те, що нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суми, сплачені згідно Спільних протокольних рішень від 08.07.2016р. №20/6199 (100700,00 грн.), від 15.07.2016р. №20/6357 (167600,00 грн.), від 09.08.2016р. №20/6523 (252900,00 грн.), від 09.09.2016р. №20/6848 (272900,00 грн.), від 10.10.2016р. №20/7191 (365600,00 грн.), від 10.11.2016р. №20/7557 (143300,00 грн.), від 09.12.2016р. №20/8010 (523300,00 грн.), від 12.01.2017р. №20/8323 (523100,00 грн.) та від 10.02.2017р. №20/8705 (542700,00 грн.) Позивачем не здійснювалось.

З підстав наведеного суд критично оцінює доводи Відповідача, покладені ним в основу своїх заперечень проти позову, оскільки, як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, нарахування Позивачем Відповідачу пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат здійснено без урахування здійснених Відповідачем сум часткових оплат спожитої електричної енергії, а також сум, які охоплюються Спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів Загального фонду Державного Бюджету України.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 11.11.2015р. у справі №3-968гс15, від 07.10.2015р. у справі №3-883гс15, від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 30.09.2014р. у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012.

Окрім того, в підтвердження викладеного Позивачем клопотанням від 22.06.2017р. вх. №22237/17 долучено до матеріалів справи Довідку про стан взаєморозрахунків між Сторонами, з якої вбачається, що нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат не здійснюється на проведені Відповідачем у встановленому Договором порядку і строки часткові оплати поставленої за Договором електроенергії, а також на суми, які надійшли до Позивача внаслідок укладення Спільних протокольних рішень.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 1.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. (із змінами та доповненнями) (надалі Правила) передбачено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 5.1 Правил передбачено, що договір на постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між Постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і Споживачем та визнає зміст правових відносин, прав та обовязків Сторін.

Приписами підп.1 п.10.2 Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобовязаний користуватись електричною енергією для власних потреб виключно на підставі договору.

Приписами ч.1 ст.15-1 Закону України «Про електроенергетику» (далі Закону) встановлено, що Споживачі, які купують електричну енергію у Енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку.

Статтею 26 Закону передбачено, що Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії; Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Приписами ч.1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).

У відповідності до ч.1 ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У ч.1 ст.612 ЦК України зазначено, що Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У п.4.2.1 Договору встановлено, що Споживач несе відповідальність за внесення платежів, передбачених Договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Пунктом 8 Додатку від 16.05.2008р. №2 до Договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених Договором, Постачальник електричної енергії проводить Споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Згідно з ст.ст.549, 611, 625 ЦК України, ст.230 ГК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно пункту 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При цьому суд взяв до уваги, що, згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Здійснивши перерахунок сум пені, які належить стягнути з Відповідача на користь Позивача за порушення порядку та строку оплати поставленої за Договором електроенергії, суд встановив, що такий проведено невірно, оскільки невірно розраховано періоди існування заборгованості, а відтак, сума пені за прострочення оплати активної електроенергії за період з 24.06.2016р. по 08.12.2016р. становить 12026,99 грн. перетікання реактивної електричної енергії за період з 01.04.2016р. по 30.09.2016р. 31652,99 грн.

З підстав наведеного суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 12026,98 грн. пені за порушення порядку і строку оплати активної електричної енергії за Договором за період з 24.06.2016р. по 08.12.2016р. є обгрунтованими в межах заявлених позовних вимог; при цьому суд зазначає, що за відсутності клопотання, передбаченого п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, суд не вправі вийти за межі позовних вимог; позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 31652,99 грн. пені за порушення порядку і строку оплати вартості перетікання реактивної електричної енергії за Договором за період з 01.04.2016р. по 30.09.2016р. є підставними та обгрунтованими.

Однак, 29.05.2017р. Відповідачем подано до суду клопотання (вх. №19125/17), у якому просить суд при прийнятті рішення у справі зменшити розмір нарахованої пені на 50 відсотків з підстав скрутного матеріального становища підприємства Відповідача, наявною значною дебіторською та кредиторською заборгованістю, а також відсутності вчасного компенсування різниці в вартості тарифів з боку держави.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, приймаючи рішення, господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК). У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з подальшими змінами), а також в абзацах першому-четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» (з подальшими змінами).

У пункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з подальшими змінами) зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З підстав наведеного, заслухавши пояснення представників Сторін, враховуючи доводи мотивувальної частини рішення щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, з урахуванням матеріальних інтересів Сторін, скрутного матеріального становища Відповідача суд дійшов висновків про необхідність часткового задоволення клопотання Відповідача (від 29.05.2017р. вх. №19125/17) та зменшення розміру пені, яку слід стягнути з Відповідача на користь Позивача, на 25 відсотків; відтак, позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 12026,98 грн. пені за порушення порядку і строку оплати активної електричної енергії за Договором та 31652,99 грн. пені за порушення порядку і строку оплати вартості перетікання реактивної електричної енергії за Договором підлягають до задоволення частково шляхом стягнення 9020,24 грн. та 23739,75 грн. відповідно; в решті позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити.

Щодо стягнення 1372,85 грн. трьох відсотків річних за період з 24.06.2016р. по 28.02.2017р., 7944,85 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2016р. по 28.02.2017р. за порушення порядку і строку оплати активної електричної енергії за Договором, а також 4737,39 грн. трьох відсотків річних за період з 01.03.2016р. по 28.02.2017р. та 20042,55 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2016р. по 28.02.2017р. за порушення порядку і строку здійснення оплати перетікання реактивної електричної енергії за Договором суд зазначає наступне.

Пунктом 8 Додатку від 16.05.2008р. №2 до Договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених Договором, Постачальник електричної енергії проводить Споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Згідно п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (із змінами та доповненнями), що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р.

Суд також зазначає, і аналогічна правова позиція викладена в пункті 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При цьому суд взяв до уваги, що, згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Здійснивши перерахунок сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які Позивач просить суд стягнути з Відповідача, суд дійшов висновку, що такі проведено невірно, оскільки невірно розраховано періоди існування заборгованості, а також здійснено нарахування інфляційних втрат із сум, які існували протягом менш, ніж половини місяця та були змінені станом на кінець місяця.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 1372,85 грн. трьох відсотків річних за період з 24.06.2016р. по 28.02.2017р., 7944,85 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2016р. по 28.02.2017р. за порушення порядку і строку оплати активної електричної енергії за Договором підлягають до задоволення частково шляхом стягнення 1372,85 грн. трьох відсотків річних. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача 4737,39 грн. трьох відсотків річних за період з 01.03.2016р. по 28.02.2017р. та 20042,55 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2016р. по 28.02.2017р. за порушення порядку і строку здійснення оплати перетікання реактивної електричної енергії за Договором, то такі підлягають до задоволення частково шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача 4149,76 грн. трьох відсотків річних та 14589,97 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

26.06.2017р. у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29.06.2017р.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем за подання позовної заяви до суду Платіжним дорученням від 31.03.2017р. №6766 сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн. оригінал вказаного Платіжного доручення є додатком №1 до позовної заяви.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати слід покласти на Сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та Стягнути з Відповідача на користь Позивача 1312,31 грн. судового збору. В решті судові витрати залишити за Позивачем. При цьому суд враховує вищенаведені доводи мотивувальної частини рішення щодо стягнення пені та зазначає, що судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на Відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст.173, 174, 179, 193, 216, 218 Господарського кодексу України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 509, 526, 527, 530, 549-551, 610-612, 627, 629, 632, 714 Цивільного кодексу України, ст.ст. 15-1, 26 Закону України «Про електроенергетику», ст.ст. 4, 45, 47, 33, 38, 43, 49, 75, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Бориславводоканал» (82300, Львівська область, м.Борислав, вул.Володимира Великого, буд.229-А; ідентифікаційний код 03348531) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, Львівська область, м.Львів, вул.Козельницька, 3; ідентифікаційний код 00131587) 9020,24 грн. пені, 1372,85 грн. трьох відсотків річних за порушення порядку і строку оплати активної електричної енергії за Договором; 23739,75 грн. пені, 4149,76 грн. трьох відсотків річних, 14589,97 грн. інфляційних втрат за порушення порядку і строку оплати вартості перетікання реактивної електричної енергії за Договором та 1312,31 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.