ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" червня 2017 р.Справа № 924/556/17

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Заверуха С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українська гірничо-промислова компанія", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Олія+О", м. Волочиськ Хмельницької області

про визнання договору про надання поворотної безвідсоткової строкової фінансової допомоги № 23 від 23.11.2016 року дійсним; визнання дій позичальника ТОВ "Олія+О" в особі ОСОБА_1 щодо невиконання істотних умов договору № 23 від 23.11.2016 року (повернення позики в встановлений строк, визначений пунктом 2.1. договору - до 27.04.2017 року) неправомірними

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 - довіреність від 24.04.17р.; ОСОБА_3 - довіреність 24.04.17р.; ОСОБА_4 - директор;

відповідача: не з'явився.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати договір про надання поворотної безвідсоткової строкової фінансової допомоги № 23 від 23.11.2016 року дійсним та визнати дії позичальника ТОВ "Олія+О" в особі ОСОБА_1 щодо невиконання істотних умов договору № 23 від 23.11.2016 року (повернення позики в встановлений строк, визначений пунктом 2.1. договору - до 27.04.2017 року) неправомірними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, зокрема, що відповідач, незважаючи на всі звернення та попередження не повернув кошти у встановлений строк, а саме до 27.04.2017р., що було обумовлено договором про надання поворотної безвідсоткової строкової фінансової допомоги та додатковими угодами. Крім того, відзначає, що за положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу або сплатити суму боргу відповідно до умов підписаного договору, тобто в позичальника виникають додаткові, похідні зобовязання як наслідок порушення істотних умов договору. В даному випадку, як стверджує позивач, відповідно до п. 7.3. основного договору № 23 від 23.11.2016р. позичальник повинен сплатити позикодавцю штраф у розмірі 20% від суми фінансової допомоги та відповідно до п. 7.4. цього договору неустойку за подвійною ставкою НБУ. Як наслідок, дії позичальника не дають можливості позикодавцю у повній мірі користуватись своїм майном, що порушує конституційні права останнього та норми європейського права.

26.06.17р. до початку розгляду справи по суті в судовому засіданні представником позивача подано клопотання про фіксування судового процесу в господарській справі за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дане клопотання судом задоволено.

Представники позивача в судове засідання з'явився, на задоволені позову наполягають в повному обсязі та подали додаткові пояснення з додатками, в яких зазначають те, що станом на 25.06.17р. заборгованість відповідача згідно договору №23 від 23.11.16р. становить 8683452,06 грн., яка в себе включає 7000000,00 грн. - сума позики; 1400000,00 грн. - штраф у розмірі 20% від суми фінансової допомоги; 283452,06 грн. - неустойка за подвійною ставкою НБУ станом на 25.06.17р.

Також представник позивача, звертає увагу на те, що, враховуючи сплачені позичальником кошти у розмірі 1680000 грн., сума боргу на даний час залишається у розмірі 7003452,06 грн., при цьому сума продовжуватиме зростати кожен день до повернення коштів повністю.

Позивач в додаткових поясненнях посилається на ст.ст.218 193 ГК України, ст.ст. 526,530,612,, 1050 ЦК України, звертає увагу, що керівництвом компанії підписано договір щодо реалізації бізнес плану, який потребує коштів, якими користується відповідач. Стосовно "сої", позивачем відмічено, що у останнього достатньо інформації щодо покупців продукції.

У зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів та з метою забезпечити відновлення своїх прав шляхом визнання судом:

1. Договору про надання поворотної строкової фінансової допомоги №23 від 23.11.16р. та Додаткової угоди №1 від 23.12.16р. №1 від 23.12.16р. та №2 від 24.02.2017р. дійсними.

2. Дії відповідача, ТОВ "Олія+О" в особі ОСОБА_1 щодо невиконання істотних умов договору №23 від 23.11.16р. неправомірними;

3. Задоволення заяви щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти (р/р 6 в ПАТ "Райфайзен банк ОСОБА_2", м. Київ, МФО 380805), належні ТОВ "Олія+О" ,та накладення арешту на майно (яке передане відповідно до ОСОБА_2 переліку майна від 23.11.16р., як таке що може бути предметом забезпечення за договором №23 від 23.11.2016 р., а саме: соя - 650 т, ячмінь - 200 т) та грошові кошти (р/р 6 в ПАТ "Райфайзен банк ОСОБА_2", м. Київ, МФО 380805), належні поручителю СФГ "Левада" за договором поруки від 23.11.16р., в межах, що відповідають розміру боргу відповідача перед ТОВ "Українська гірничо - промислова компанія" за договором №23 від 23.11.16р.

При цьому в разі відсутності грошей на рахунках відповідача та поручителя є нагода винести ухвалу про право стягнення матеріальних цінностей (зерно сої, кукурудзи, соняшника і т.п., а також майно, передбачене актом переліку майна від 23.11.2016 р. як майно, що може бути предметом забезпечення за договором №23 поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 23.11.2017 р.

Крім того, в судовому засіданні 26.06.17р. представником позивача подано заяву, в якій просить суд провести заочний розгляд справи №924/556/17 у зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання без поважних причин з посиланням на статтю 224 ЦПК України.

В задоволення даної заяви суд відмовляє, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не передбачає можливості проведення вищевикладених процесуальних дій, а саме, щодо проведення заочного розгляду справи.

Також позивачем 26.06.2017р. подано заяву про забезпечення позову, в якій ТОВ "Українська гірничо - промислова компанія" просить:

1. Винести ухвалу з метою вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, належні ТОВ "Олія+О", в межах, що відповідають розміру боргу перед ТОВ "Українська гірничо - промислова компанія" за договором №23 від 23.11.16р., який станом на 25.06.17р. становить 7003452,06 грн. та враховуючи понесені судові витрати;

2. Винести ухвалу з метою вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (яке передбачене відповідно ОСОБА_2 переліку майна від 23.11.16р., як таке що може бути предметом забезпечення за договором №23 від 23.11.2016 р., а саме: соя - 650 т, ячмінь - 200 т, Комбайн ОСОБА_5 Акрос (2шт), Трактор ХТЗ 2014 р.в., Трактор МТЗ 2014 р.в.) та грошові кошти, належні поручителю СФГ "Левада" за договором поруки від 23.11.16р., в межах, що відповідають розміру боргу відповідача перед ТОВ "Українська гірничо - промислова компанія" за договором №23 від 23.11.16р., який станом на 25.06.17р. становить 7003452,06 грн. та враховуючи понесені судові витрати.

В обґрунтування даної заяви позивач посилається на те, що відповідач, незважаючи на всі звернення та попередження не повернув кошти у встановлений строк, що було обумовлено договором про надання поворотної безвідсоткової строкової фінансової допомоги та додатковими угодами. Станом на 25.06.17р., позичальник погасив лише мізерну частку боргу, а саме 200000,00 грн. 18.05.17р., 480000,00 грн. 24.05.17р. на чому його дії по компенсації боргу закінчились. Враховуючи сплачені позичальником кошти у розмірі 1680000 грн., сума боргу на даний час залишається у розмірі 7003452,06 грн., при цьому сума продовжуватиме зростати кожен день до повернення коштів повністю.

Відповідно до ОСОБА_2 звірки за договором №23 від 23.11.16р. , який було підписано 15.06.17р. сторони своїми підписами підтвердили наявну заборгованість перед позичальником.

З огляду на зазначене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 66-67 ГПК України останній просить суд винести ухвалу з метою вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти При цьому заявник стверджує, що невжиття даних заходів унеможливить виконання зобов'язання по договору у майбутньому, відповідач та третя особа можуть приховати грошові кошти, так і відчужити майно яке може бути предметом забезпечення.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, інститут забезпечення позову в господарському процесі є засобом, що гарантує виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. При цьому обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Виносячи ухвалу про заборону вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні (п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

У відповідності до роз'яснень п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відтак, саме на заявника покладається обов'язок довести необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Проте, ТОВ "Українська гірничо - промислова компанія" не надано достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову, саме щодо предмету позову заявленого останнім. При цьому, посилання заявника на те, що якщо не вжити заходів забезпечення та не накласти арешт на рахунок Позичальника, то відповідач зможе розпоряджатися коштами в інших цілях та далі продовжувати ігнорувати борг за своїми зобов'язаннями перед позикодавцем і це унеможливить виконання його зобов'язання за договором №23 та унеможливить виконання судового рішення в майбутньому є лише припущенням останнього, на підтвердження даних доводів не надано жодних доказів.

Окрім того, судом оцінюється критично твердження останнього, що невжиття саме вказаного позивачем заходу забезпечення позову якимось чином утруднить виконання судового рішення у даній справі, з огляду на предмет позову визначений позивачем. Звертається увага, що заявником заявлено вимоги немайнового характеру, а в заяві про забезпечення позову та в заяві викладеною в додаткових поясненнях останній фактично просить суд забезпечити майнові вимоги.

На підставі зазначеного вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ТОВ "Українська гірничо - промислова компанія" від 26.06.2017 року про вжиття заходів забезпечення позову з мотивів її необґрунтованості та безпідставності.

При цьому в додаткових поясненнях позивач просить в разі відсутності грошей на рахунках відповідача та поручителя винести ухвалу про право стягнення матеріальних цінностей, однак в задоволенні даної заяви суд також відмовляє з підстав викладених вище, зауважуючи що нормами ГПК України не передбачено можливості вчинення вказаної процесуальної дії у даному позовному провадженні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Зважаючи на зміст позовної заяви та договору поруки від 23.11.16р., де селянське фермерське господарство "Левада" виступило поручителем за виконання відповідачем істотних умов договору, а саме свого обов'язку по поверненню коштів у строк, визначений договором від 23.11.16р. №23, перед позикодавцем, суд з власної ініціативи вважає за доцільне залучити СФГ "Левада" (Хмельницька обл., Волочиський р-н, с. Постолівка) до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки рішення по даній справі може вплинути на його права або обов'язки.

Відповідно ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; неподання витребуваних доказів, витребування нових доказів.

Враховуючи вищенаведене, визначені ГПК України засади змагальності та рівності сторін судового процесу, необхідність подання для повного, об'єктивного та всебічного розгляду справи витребуваних доказів по справі, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та залученням третьої особи, суд вважає за необхідне розгляд справи відкласти на іншу дату.

Керуючись ст.ст. 27,66, 67, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Розгляд справи відкласти на 11:30 год. "14" серпня 2017 р.

Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Хмельницької області за адресою: м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1, зал № 330.

Залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - селянське фермерське господарство "Левада" (31274, Хмельницька обл., Волочиський район, с. Постолівка).

Зобов'язати позивача направити на адресу третьої особи, а саме СФГ "Левада" копію позовної заяви з додатками (докази направлення надати суду).

Зобов'язати відповідача подати в судове засідання копію Витягу з Єдиного державного реєстру, письмовий відзив на позов з документальним обґрунтуванням своїх доводів чи заперечень з посиланням на конкретні норми закону.

Зобов'язати третю особу подати в судове засідання письмову позицію з приводу розглядуваного спору.

У задоволенні заяви ТОВ "Українська гірничо - промислова компанія" від 26.06.17р., про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, належні ТОВ "Олія+О", в межах, що відповідають розміру боргу перед ТОВ "Українська гірничо - промислова компанія" за договором №23 від 23.11.16р., який станом на 25.06.17р. становить 7003452,06 грн. та враховуючи понесені судові витрати; шляхом накладення арешту на майно (яке передбачене відповідно ОСОБА_2 переліку майна від 23.11.16р., як таке що може бути предметом забезпечення за договором №23 від 23.11.2016 р., а саме: соя - 650 т, ячмінь - 200 т, Комбайн ОСОБА_5 Акрос (2шт), Трактор ХТЗ 2014 р.в., Трактор МТЗ 2014 р.в.) та грошові кошти, належні поручителю СФГ "Левада" за договором поруки від 23.11.16р., в межах, що відповідають розміру боргу відповідача перед ТОВ "Українська гірничо - промислова компанія" за договором №23 від 23.11.16р., який станом на 25.06.17р. становить 7003452,06 грн. та враховуючи понесені судові витрати; відмовити.

Викликати повноважних представників сторін та третьої особи (з довіреностями та документами, що посвідчують особу) в судове засідання.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2- позивачу (02002, м. Київ, вул. Є. Сверстюка, буд. 23, офіс 725);

3- відповідачу (31200, Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Паркова, 15), рекоменд. з повід.

4 - третій особі (31274, Хмельницька обл., Волочиський р-н, с. Постолівка), рекоменд. з повід.