ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2017 р. Справа № 907/269/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Дубник О.П. Скрипчук О.С.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників:

позивача: не зявився;

відповідача: не зявився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Інтурист, вих № 103 від 29.05.2017

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.05.2017 (суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі № 907/269/17

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інтурист, м. Ужгород

про стягнення 66 480, 70 грн

У березні 2017 року Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях Закарпаттурист про стягнення суми 66 480, 70 грн заборгованості, в тому числі 52 000, 00 грн основного боргу, 12 453, 79 грн інфляційних збитків, 2 026, 91 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконання договору комплексного абонентського обслуговування, укладеного сторонами у справі.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 15.05.2017 у даній справі позовні вимоги задоволено.

Присуджено до стягнення з Приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях Закарпаттурист (88000, м. Ужгород, вул. Кошицька, 30, код ЄДРЮОФОПГФ 02648811) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (89420, с. Шишлівці Ужгородського району, вул. Добов Іштвана, 33) суму 66 480, 70 грн (Шістдесят шість тисяч чотириста вісімдесят грн. 70 коп.) заборгованості (в тому числі 52 000, 00 грн основного боргу, 12 453, 79 грн інфляційних збитків, 2 026, 91 грн 3% річних), а також суму 1 600, 00 грн (ОСОБА_2 тисячу шістсот грн. 00 коп.) у відшкодування судового збору.

При задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що аналіз умов укладеного сторонами договору від 18.03.2014 свідчить про те, що суть абонентської плати за договором комплексного абонентського обслуговування полягає в обовязку її сплати відповідачем в незалежності від обсягу наданих послуг та їх документального оформлення (складання актів виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає рішення незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позивні вимоги задоволити частково на суму 34 000, 00 грн, в задоволенні решти відмовити.

Зокрема відповідач визнає факт надання послуг в період з грудня 2014 року травень 2016 року на загальну суму 78 000, 00 грн. Вказує, що ним сплачено було 44 000, 00 грн, отже підлягає до стягнення 34 000, 00 грн.

Щодо актів за період з червня серпень 2016 року вказує, що такі підписані невстановленою особою, оскільки ОСОБА_2, який з червня по жовтень 2016 року був в.о. директора товариства, стверджує, що акти ним не підписувались.

Також скаржник заперечує проти надання послуг за непідписаними актами в період з вересня по листопад 2016 року, вказує, що такі не надавались, отже підстави для задоволення вимог в цій частині також відсутні. Зазначає, що доказів зворотного суду не подано.

Крім того, звертає увагу на зміну організаційно-правової форми товариства, а саме з ПАТ на ТОВ, що не відображено в судовому рішенні.

Позивач 26.06.2017 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з доводами місцевого господарського суду та звертає увагу, що договором оформлення актів приймання-передачі наданих послуг та виконання робіт взагалі не передбачено, отже доводи скаржника вважає безпідставними. Зазначає про відсутність зауважень відповідача у спірному періоді щодо обсягу та вартості наданих послуг, що свідчить про їх надання. Отже, просив розглянути справу без його участі, з огляду на стан здоровя та залишити рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

27 червня 2017 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні.

В судове засідання сторони явку повноважених представників не забезпечили.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів відмовляє в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відтак, з огляду на те, що явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, а неявка скаржника не перешкоджає вирішенню спору по суті, таким не подано жодних доказів на підтвердження вказаного клопотання, зокрема, зайнятості представника в іншому судовому засіданні, неможливості заміни його іншим представником, підстави для задоволення клопотання та відкладення розгляду справи відсутні.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.05.2017 у справі № 907/269/17 змінити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2014 Приватним Закарпатським обласним акціонерним товариством по туризму та екскурсіях Закарпаттурист та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір комплексного абонентського обслуговування, за умовами пункту 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобовязується виконувати комплекс юридичних послуг та робіт (діяльність у сфері права) на умовах абонентського обслуговування.

Розділом 2 договору сторонами визначено обовязки виконавця та передбачено, що після виконання кожного найменування послуг (робіт) за запитом замовника, виконавець зобовязаний передати замовнику усі матеріали та документи про виконання робіт, а також документи замовника, повязані із виконанням замовлення.

В свою чергу, відповідно до пункту 3.1 договору сторонами встановлено обовязок замовника проводити розрахунки за цим договором в обумовлених розмірах та у встановлені строки.

Розділом 5 договору сторонами визначено вартість послуг та порядок розрахунків та визначено, що абонентська плата встановлюється сторонами у розмірі 3 000 грн за один розрахунковий період, який дорівнює календарному місяцю. Сплата абонентської плати здійснюється замовником до 20 числа поточного розрахункового періоду.

Пунктом 9.8 договору визначено, що цей договір набуває чинності з 18.03.2014 і діє до його припинення. Окрім того, відповідно до пункту 9.5 договору сторонами узгоджено, що зацікавлена сторона вправі в односторонньому порядку розірвати договір, письмово попередивши про це іншу сторону за 5 календарних днів до розірвання договору.

Позивач зазначає, що за період дії договору, а саме з 18.03.2014 по 15.11.2016, ним було надано послуги відповідачу на загальну суму 96 000, 00 грн, за які останній розрахувався частково, а саме в розмірі 44 000, 00 грн.

Отже, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 52 000, 00 грн за період з червня 2015 року по листопад 2016 року.

Матеріали справи містять підписані обома сторонами та скріплені печатками акти приймання-передачі наданих послуг з квітня 2014 року по серпень 2016 року включно.

Відповідач визнає надання послуг з квітня 2014 року по травень 2016 року включно, та з урахуванням оплат на загальну суму 44 000, 00 грн вказує, що його заборгованість становить 34 000, 00 грн.

Також матеріали справи містять акти приймання-передачі наданих послуг, підписані лише позивачем за період з вересня по 15 листопада 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 договору визначено суму абонентської плати у розмірі 3 000 грн за один розрахунковий період, який дорівнює календарному місяцю. Сплата абонентської плати здійснюється замовником до 20 числа поточного розрахункового періоду (п.5.2 договору).

В договорі сторони не встановили яким чином буде фіксуватись факт надання послуг. Проте, п. 2.3 договору передбачили, що після виконання кожного найменування послуг (робіт) за запитом замовника, виконавець зобовязаний передати замовнику усі матеріали та документи про виконання робіт, а також документи замовника, повязані із виконанням замовлення. Однак, матеріали справи не містять жодних запитів відповідача щодо надання послуг, так як і не містять жодних заперечень щодо вчасності, повноти та кваліфікації наданих послуг. Слід також зазначити, що відповідач з огляду на приписи п. 9.5 договору, у разі неналежного виконання позивачем своїх обовязків, вправі був розірвати в односторонньому порядку договір. Однак таких дій відповідач не вчинив. Угода про припинення дії договору від 15.11.2016 була надіслано позивачем відповідачу.

Також суд звертає увагу, що з договору вбачається, що консультаційні послуги надаються на вимогу замовника та можуть бути як в письмовій, так і в усній формі.

Сторони, які є вільним в укладенні договору, не передбачили обовязковості надсилання рахунків, складення актів приймання-передачі робіт, а лише передбачили фіксовану щомісячну оплату в розмірі 3 000, 00 грн.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що умови договору свідчить про те, що суть абонентської плати за договором комплексного абонентського обслуговування полягає в обовязку її сплати відповідачем в незалежності від обсягу наданих послуг та їх документального оформлення.

Заперечення відповідача про те, що частина актів виконаних робіт підписана не керівником товариства, а відтак, такі не свідчать про надання відповідних послуг, підставно не взяті судом до уваги з огляду на те, що такі акти виконаних робіт за період червень серпень 2016 року включно скріплені крім підпису також і печаткою товариства.

Відповідачем не надано суду докази втрати печатки товариства, службового розслідування з даного приводу.

З огляду на вищенаведене, вимоги позивача в частині стягнення суми 52 000, 00 грн підставно задоволено місцевим судом.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму 12 453, 79 грн інфляційних втрат та 2 026, 91 грн 3% відсотків річних за період з 21.03.2014 по 13.03.2017.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд дійшов висновку про задоволення інфляційних втрат та 3% річних в повному обсязі.

Слід зазначити, що колегія суддів перевіривши розрахунок позивача, погоджується з правомірністю задоволення 3 % річних в сумі 2 026, 91 грн.

Однак, при перевірці розрахунку інфляційних втрат, місцевим господарським судом помилково не враховано п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», в якому вказано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Здійснивши перерахунок, колегія суддів встановила, що інфляційні втрати невірно нараховано за липень-листопад 2014 року. Решту періодів нараховано вірно.

Отже, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 10 940, 34 грн інфляційних втрат (розрахунок долучено до матеріалів справи).

Крім того, місцевим господарським судом присуджено до стягнення кошти з Приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях Закарпаттурист, в той час, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач змінив організаційно-правову форму з ПАТ на ТОВ.

Отже, наявні правові підстави для заміни Приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях Закарпаттурист його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттурист».

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі спростовуються вищевикладеним.

Відтак, в цілому місцевий господарський суд дійшов правомірних висновків щодо задоволення позову, однак не врахував зміни відповідачем організаційно-правової форми та п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 14 від 17.12.2013.

Отже, резолютивна частина рішення місцевого господарського суду підлягає зміні, з викладенням її в іншій редакції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судовий збір розподіляється пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Замінити відповідача - Приватне Закарпатське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях Закарпаттурист його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттурист» (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Кошицька, 30, ).

2. Апеляційну скаргу задоволити частково.

3. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.05.2017 у справі № 907/269/17 змінити, виклавши в наступній редакції:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттурист» , місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Кошицька, 30 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1, код НОМЕР_1, місцезнаходження: 88000, Закарпатська область., АДРЕСА_1 52 000, 00 грн основного боргу, 10 940, 34 грн інфляційних втрат, 2 026, 91 грн 3% річних та 1 563, 58 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1, код НОМЕР_1, місцезнаходження: 88000, Закарпатська область., АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттурист» , місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Кошицька, 30 40, 06 грн судового збору за перегляд судового рішення апеляційною інстанцією.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 03.07.2017

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Дубник О.П.

Суддя Скрипчук О.С.