ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року Справа № 927/1207/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіШвеця В.О.,
суддівКорсака В.А., Сибіги О.М.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айва"
на ухвалуКиївського апеляційного господарського суду від 31.03.2017
у справі№927/1207/16 Господарського суду Чернігівської області
за позовомЧернігівської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Айва"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОК ЧЕРНІГІВ"
провизнання недійсними правочинів

за участю представників сторін від:

позивача: Малай А.В. (дов. від 12.06.2017),

відповідача: Павленко А.В. (дов. від 12.12.2014),

відповідача: не з'явились, належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги

ВСТАНОВИВ:

Чернігівська міська рада звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Айва" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №2305 від 30.06.2009 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від №2305 від 01.07.2011.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.03.2017, ухваленим суддею Кушнір І.В., у позові відмовлено. Водночас вказаним рішенням за власною ініціативою суду визнано недійсним з моменту укладення договір оренди земельної ділянки №2305 від 01.07.2011.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Айва" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2017, прийнятою колегією суддів у складі: Хрипуна О.О. - головуючого, Іоннікової І.А., Коротун О.М., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айва" повернуто скаржнику без розгляду. Суд апеляційної інстанції, керуючись приписами пункту 3 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про те, що скаржником не було сплачено судовий збір у встановленому розмірі.

Не погоджуючись з прийнятою у справі ухвалою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Айва" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить її скасувати, а матеріали справи направити до суду апеляційної інстанції для розгляду по суті. Касаційна скарга обґрунтована доводами безпідставного неврахування апеляційним господарським судом обставин того, що фактично у даній справі позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру, а саме визнання недійсними двох договорів оренди земельної ділянки. Відтак, на думку скаржника, відмова судом у позові, з послідуючим визнанням недійсним за власною ініціативою суду одного із договорів, не може бути підставою для сплати за оскарження рішення суду першої інстанції, як за три немайнові вимоги. При цьому скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції приписів статті 97 Господарського процесуального кодексу України, статей 4, 6 Закону України "Про судовий збір".

Ухвалою від 14.06.2017 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді - Швеця В.О., суддів - Корсака В.А., Сибіги О.М., касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айва" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 29.06.2017.

На адресу Вищого господарського суду України від Чернігівської міської ради надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, у зв'язку з чим просить залишити її без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, предметом касаційного оскарження є ухвала Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2017 про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Айва" апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.03.2017. Частиною 2 статті 11113 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розгляд касаційної скарги на ухвалу апеляційного господарського суду проводиться у порядку, передбаченому для розгляду касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду. Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апелянт сплатив судовий збір тільки за дві немайнові вимоги, тоді як відповідач оскаржує рішення з трьома немайновими вимогами та повинен сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду, як за три немайнові вимоги. Проте, колегія суддів з вказаним висновком суду апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке. Відповідно до частини 3 статті 94 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 97 вказаного Кодексу апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. В силу частин 1, 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у 1 розмірі мінімальної заробітної плати. Як роз'яснено у пункті 2.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, а саме: визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №2305 від 30.06.2009 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від №2305 від 01.07.2011. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. Як роз'яснено у пункті 2.18. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 №7 у разі подання апеляційної (касаційної) скарги на судове рішення, яким господарський суд з власної ініціативи визнав недійсним пов'язаний з предметом спору договір, що суперечить законодавству (пункт 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), сплата судового збору в зв'язку з оскарженням рішення у відповідній частині здійснюється на загальних підставах. Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач оскаржує рішення суду, яким у позові було відмовлено та одночасно за власною ініціативою суду визнано недійсним один з оспорюваних договорів, а відтак судовий збір за подання апеляційної скарги на таке рішення суду мав сплачуватись як за три вимоги немайнового характеру. Однак, судом апеляційної інстанції помилково не врахованого того, що місцевим господарським судом за власною ініціативою визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №2305 від 01.07.2011, який вже був заявлений до оспорення за вимогами позову, тобто визначений предметом спору. З огляду на що, у даному випадку такі обставини не можуть мати наслідком виникнення підстав для сплати відповідачем судового збору за оскарження рішення суду першої інстанції, як за три вимоги немайнового характеру. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю "Айва" судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі у меншому розмірі, ніж встановлено законодавством. За приписами частини 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм процесуального права. Враховуючи викладене, колегія суддів визнає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з передачею справи до Київського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айва" задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2017 у справі №927/1207/16 Господарського суду Чернігівської області скасувати.

Матеріали справи направити до Київського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: В. Корсак

О. Сибіга