ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" червня 2017 р.Справа № 916/864/17

За позовом: Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

в особі філії Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

про стягнення 31437,05 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - довіреність № 105 від 01.02.2017р.

СУТЬ СПОРУ: 11.04.2014р. Кучурганська сільська рада Роздільнянського району Одеської області звернулася до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" в особі філії Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України", в якій просить суд поновити їй строк на звернення до суду із даною позовною заявою; стягнути з відповідача недоотриману орендну плату з урахуванням індексу інфляції у розмірі 31437,05 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання позову.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час проведення Державною фінансовою інспекцією в Одеській області ревізії сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за період з 01.01.2012р. по 01.11.2015р. було проведено контрольний обмір орендованого приміщення Роздільнянського відділення ВАТ „Ощадбанк № 3175, яке знаходиться у приміщенні будинку культури Кучурганської сільської ради

Як зазначає позивач, за результатами такого обміру ревізією було встановлено, що загальна площа орендованого приміщення становить 12,55 кв.м., що не відповідає орендовані площі за договором оренди, відхилення якої складає 0,55 кв.м. Таким чином, за результатами вищевказаної ревізії було встановлено, що внаслідок невірного визначення ним розміру річної орендної плати, сільською радою було недоотримано суму орендної плати у розмірі 31437,05 грн., а саме за 2012р. 6906,66 грн., за 2013р. 6916,31 грн., за 2014р. 7779,36 грн., за 2015р. 9834,72 грн.

Вказані обставини і призвели до звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.04.2017 року порушено провадження у справі №916/864/17 із призначенням її до розгляду в судовому засіданні на 15.05.2017р.

13.05.2017р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.29-31), згідно якого останній, заперечуючи проти його задоволення, зазначає, що сторонами, згідно умов договору оренди, було узгоджено розмір орендної плати з визначенням її у сумі на місяць та з встановленням порядку подальшого обчислення її розміру за наступні періоди шляхом коригування на індекс інфляції за наступний місяць.

Відтак, посилаючись на норми чинного законодавства, а також на положення п. 14.1 договору, за змістом якого зміни до договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковим договором, вважає, що за відсутності належного оформлення внесених до договору змін щодо розміру орендної плати та площі орендованого приміщення, у нього не виникло зобовязання по сплаті коштів в іншому розмірі.

Крім того, відповідач зауважує і про пропущення позивачем трьохрічного строку позовної давності для подання позову, що є додатковою підставою для відмови у його задоволенні.

У судовому засіданні 15.05.2017р., з огляду на необхідність додаткового дослідження матеріалів справи та надання позивачу часу для виконання вимог ухвали суду в повному обсязі, оголошено перерву до 12.06.2017р.

19.05.2017р. до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності (а.с.92), згідно якої останній просить суд до спірних правовідносин застосувати строки позовної давності.

У судове засідання 12.06.2017р. зявився представник відповідача, який під час розгляду справи по суті в повному обсязі заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у їх задоволенні, надав усні пояснення по справі, згідно яких наполягав на тому, що правовідносини між сторонами припинились, орендну плату відповідач сплачував належним чином, а відтак спори з цього приводу між сторонами відсутні.

Ухвалою суду від 12.06.2017р. строк розгляду справи за клопотанням представника відповідача було продовжено на пятнадцять днів та, у звязку із незявленням в судове засідання представника позивача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутністю, а також з урахуванням необхідності додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 26.06.2017р.

У судове засідання 26.06.2017р. зявився представник відповідача, який в повному обсязі підтримав свою правову позицію, що була викладена ним в попередньому судовому засіданні.

Представник позивача в засідання суду не зявився, про розгляд справи був цілком обізнаний, що підтверджується відповідною розпискою від 15.05.2017р. (а.с.73), а також повідомлявся належним чином шляхом направлення на його адресу вищевказаних ухвал суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області щодо стягнення недоотриманої орендної плати ґрунтуються на положеннях договору оренди комунального майна № 02/1 від 10.07.2009р., укладеного між нею та Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", тип якого було в подальшому змінено згідно до вимог Закону України „Про акціонерні товариства на Публічне акціонерне товариство.

Оцінюючи заявлені Кучурганською сільською радою Роздільнянського району Одеської області вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає та зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як свідчать матеріали справи, 10.07.2009р. між Кучурганською сільською радою Роздільнянського району Одеської області (Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії Роздільнянського відділення № НОМЕР_1 „Ощадбанк (Орендар) було укладено договір оренди комунального майна № 02/1 (а.с.13-15).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення Кучурганського Будинку культури площею 12 кв.м., яке розміщене за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Кучурган, вул. Леніна, 109/4, на першому поверсі двохповерхового будинку, що знаходиться на балансі Кучурганської сільської ради, вартість якого, визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку ринкової вартості, становить з урахуванням індексації 20061 грн.

Приміщення передається в оренду з метою розміщення ТВБВ (територіально відокремленого безбалансового відділення) ВАТ „Ощадбанк).

Згідно п. 4.1 договору орендна плата визначається на підставі Положення „Про порядок надання в оренду обєктів комунальної власності територіальної громади Кучурганської сільської ради, управління якими здійснює сільська рада, затвердженим рішенням Кучурганської сільської ради від 17.02.2009р. № 319-У, і становить з урахуванням ПДВ 87 грн. 13 коп. на місяць.

Згідно п.4.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 4.4 договору орендна плата перераховується Орендодавець на рахунок №1135 в ГУДКУ в Одеській області, м. Одеса щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця.

При цьому п. 4.5 договору сторони узгодили, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, зміні централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 13.1 договору встановлено, що його укладено строком на 35 місяців, і він діє з 14.06.2010р. до 13.05.2013р. включно.

У випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу про намір припинити його дію, договір вважається пролонгованим на той самий строк на тих же умовах.

Як свідчать матеріали справи, в період з 09.11.2015 року по 02.02.2016 року Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було проведено ревізію сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за період з 01.01.2012р. по 01.11.2015р., про що складено відповідний акт (а.с.18-20).

Як вбачається зі змісту витягу із вказаного акту, в ході ревізії було проведено контрольний обмір орендованого приміщення Роздільнянського відділення ВАТ „Ощадбанк №3175, яке знаходиться у приміщенні будинку культури Кучурганської сільської ради. Проведеним контрольним обміром орендованого приміщення було встановлено, що загальна площа оренди становить 12,55 кв. м., що не відповідає орендованій площі, відхилення складає 0,55 кв.м.

Відтак, ревізією встановлено, що в порушення вимог ст. 2, п. 2 ст. 18 та п.п.1,2 ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна від 10.04.1992р. № 2269-ХІІ та п. 8, п. 2,3 додатку 2 до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 04.10.1995р. №786, Кучурганською сільською радою Роздільнянського району Одеської області не вірно було визначено ставку орендної плати, як наслідок не вірно визначено розмір річної орендної плати, що призвело до недоотримання Кучурганською сільською радою орендної палати у сумі 31437,05 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків) (2012р. 6906,66грн., 2013р. -6916,31 грн., 2014р. 7779,36 грн., 2015р. 9834,72 грн.) (а.с.22).

Як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням виявлених під час проведення ревізії порушень, 21.03.2016 року позивачем на адресу відповідача направлено лист за вих.№113/02-07 (а.с.24) з вимогою сплатити заборгованість з орендної плати у сумі, що визначена у акті ревізії та заявлена до стягнення.

Крім того, такий же лист ідентичного змісту направлявся позивачем на адресу відповідача і 25.07.2016р. за вих. № 344/02-07 (а.с.25).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач зобов'язання щодо усунення виявлених ревізією порушень не виконав, в добровільному порядку не сплатив заборгованість з орендної плати у розмірі 31437,05 грн., що є порушенням прав позивача і є підставою для їх захисту в судовому порядку.

За приписами ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст.180 ГК України істотною умовою господарського договору є, зокрема, його ціна, при чому, відповідно до ст.632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, азміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Приймаючи до уваги, що укладений сторонами договір, за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди, а майно, яке виступає предметом договору, належить до комунальної власності, до спірних правовідносин застосовуються також норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно до п. п.1,2 ст. 762 ЦК України, яка цілком кореспондується з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З огляду на зазначені приписи чинного законодавства суд зазначає, сторони при підписанні договору оренди визначили його істотні умови, в тому числі щодо розміру та порядку сплати орендної плати.

Згідно приписів ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач в повному обсязі виконував взяті на себе зобов'язання зі сплати орендної плати, про що свідчить відсутність будь-яких претензій чи зауважень позивача з цього приводу.

Крім того, згідно з поясненнями представників сторін, наданих у судовому засіданні 15.05.2017р., будь-який борг по орендній платі у відповідача відсутній.

Як встановлено судом, позивач не звертався до суду із позовом про внесення змін до договору №02/1 від 10.07.2009р.

За таких обставин, суд вказує, що зобов'язання зі сплати орендної плати, починаючи з 2012 року, Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України, виконане своєчасно, належним чином, таке виконання прийнято Кучурганською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, у звязку з чим відповідне зобовязання є припиненим, згідно зі ст.599 ЦК України.

При цьому, ані статтею 653 Цивільного кодексу України, якою визначено загальний порядок внесення змін до договору, а ні іншими нормами чинного законодавства України не передбачена можливість внесення змін до зобов'язання, або його частини, що є припиненими.

Крім того, суд зауважує, що вищевказаний договір оренди було достроково розірвано сторонами за відповідним договором, укладеним 25.11.2016р. (а.с.33), згідно умов якого сторони узгодили, що останнім днем оренди вважається день підписання акту приймання передачі приміщення, який також було підписано 25.11.2016р. (а.с.33).

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги позивача ґрунтуються на проведенні Державною фінансовою інспекцією в Одеській області перевірки його фінансово-господарської діяльності, внаслідок якої встановлено недоотримання Кучурганською сільською радою Роздільнянського району Одеської області орендної плати за у розмірі 31437,05 грн., а саме за 2012р. 6906,66 грн., за 2013р. 6916,31 грн., за 2014р. 7779,36 грн., за 2015р. 9834,72 грн.

Проте, суд вважає, що акт Державної фінансової інспекції в Одеській області про результати ревізії від 09.02.2016р. № 08-11/16 (а.с.18-20) в силу статті 34 ГПК України не є належним та допустимим доказом, що підтверджує заборгованість відповідача зі сплати орендної плати та не є тим документом, на підставі якої стягується заборгованість з орендної плати в установленому законом порядку.

Крім того, суд вказує, що в силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, в порушення вказаних норм чинного законодавства, позивачем жодних доказів, які підтверджують іншу площу приміщення, ніж ту, що була зазначена у договорі оренди, не надано.

Натомість, матеріали справи містять технічний паспорт спірного приміщення від 25.02.2014р. (а.с.78-84), у якому також, як і у договорі оренди комунального майна № 02/1 від 10.07.2009р. (а.с.13-14), значиться площа 12 кв.м.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 31437,05грн. заборгованості з орендної плати не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та умовах договору, у звязку з чим підстави для їх задоволення відсутні. При цьому, позивачем також не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, яка потрібна для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків: (протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності в частині стягнення з нього недоотриманої орендної плати в період з 2012 року по 2015р., суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З приводу заявленого відповідачем клопотання суд зауважує, що відповідно до правової позиції, відображеної у п. 2.2 постанови Пленуму ВГСУ Про деякі практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29.05.2013 року № 10, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи, що позивачем не було доведено порушення права та майнового інтересу, за захистом якого він звернувся до суду з відповідним позовом, суд не застосовує строк позовної давності.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 03 липня 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська