ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 910/6706/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої, Л. Рогач

за участю представників: позивача Чорноморець Я.А. - довір. від 12.12.16 відповідача не з'явились (про час і місце судового розгляду повідомлені належно)
розглянувши матеріали касаційної скарги Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України
на постановувід 04.04.2017 Київського апеляційного господарського суду
у справі№910/6706/16 господарського суду м. Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України
простягнення заборгованості у розмірі 63722,11 грн.
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ПАТ "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Українського науково - дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України про стягнення 63722,11 грн. заборгованості, в тому числі: 45702,72 грн. заборгованості по орендній платі, 8636,57 грн. пені за несвоєчасне перерахування орендної плати, 7420,97 грн. втрат від інфляції, 1128,55 грн. 3% річних, 833,30 грн. пені за невиконання умов договору щодо страхування майна та 1378,00 грн. витрат зі сплати судового збору, на підставі статей 526, 530, 610, 612, 625, 629, 764 Цивільного кодексу України та статей 193, 284 Господарського кодексу України, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди рухомого майна №25-27/1320-15 від 25.07.2011 р.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.05.2016 р. (суддя Чинчин О.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Українського науково - дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України на користь ПАТ "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" заборгованість у розмірі 45702,72 грн., 3% річних у розмірі 1128,55 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 420,97 грн., пеню у розмірі 8636,57 грн., пеню у розмірі 833,30 грн. та судовий збір у розмірі 1 378 грн., з підстав обґрунтованості заявленого позову.

За апеляційною скаргою Українського науково - дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України Київський апеляційний господарський суд (судді: Сулім В.В., Коротун О.М., Гаврилюк О.М.), переглянувши рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 14.07.2016 р., вказане рішення залишив без змін з тих же підстав.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2016 р. було скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2016 р. та рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2016 р., а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду даної справи позивач уточнив заявлені позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 45702,72 грн. заборгованості з орендної плати, 9415,36 грн. пені за несвоєчасне перерахування орендної плати, 9249,13 грн. інфляційних втрат, 1620,71 грн. - 3% річних, 833,30 грн. пені за невиконання умов договору щодо страхування майна та 1378 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 10.01.2017 р. (суддя Ярмак О.М.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" 45702,72 грн. заборгованості, 1620,71 грн. - 3% річних, 9249,13 грн. інфляційних втрат, 9415,36 грн. пені та 1360,82 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Місцевий господарський суд, мотивуючи судове рішення, дійшов висновку про порушення відповідачем умов спірного договору щодо своєчасного та повного внесення орендних платежів за договором та визнав обґрунтованим стягнення з відповідача 45702,72 грн. боргу, 1620,71 грн. - 3% річних, 9249,13 грн. інфляційних втрат та 9415, 36 грн. пені.

Відмовляючи у позові про стягнення з відповідача 833,30 грн. пені за невиконання умов договору щодо страхування майна, місцевий господарський суд виходив з того, що таке нарахування не відповідає вимогам частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 р. (судді: Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф., Жук Г.А.) перевірене рішення господарського суду міста Києва від 10.01.2017 р. було залишено без змін з тих же підстав.

Український науково - дослідний інститут спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 р. і рішення господарського суду м. Києва від 10.01.2017 р. та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Скаржник наголошує на помилковості здійсненого позивачем розрахунку спірних сум інфляційних втрат, 3% річних та пені за несвоєчасне внесення орендної плати.

Зокрема, скаржник вказує на те, що позивачем при розрахунку суми інфляційних втрат невірно застосовані величини індексів інфляції, а пеня, заявлена до стягнення, нарахована за рік без врахування положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Від позивача судом отримано відзив на касаційну скаргу, в якому він просить судові акти у справі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, 25.07.2011 р. між ПАТ "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" - орендодавцем та Українським науково - дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України - орендарем був укладений договір оренди рухомого майна товариства №25-27/1320-15.

За умовами цього договору орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування обладнання АТС ЄС-11 на 459 портів, один кондиціонер та цифрові телефони у кількості 24 одиниці (майно), яке буде розташоване на площах орендаря за адресою: м. Київ, вул. Василенка, 3, для облаштування та підключення УВАТС. Перелік майна, що надається в оренду зазначається в додатку 1 до договору.

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору передача орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін акта приймання - передачі майна.

Згідно з пунктом 2.3 договору майно, передане орендареві, повертається орендодавцеві не пізніше дати закінчення терміну дії договору (якщо не укладено новий договір або додаткову угоду до цього договору щодо його продовження) за актом передачі-приймання, звіреним з актом приймання-передачі майна, зазначеним у пункті 2.1 договору.

Орендна плата встановлюється орендодавцем на підставі його внутрішніх актів та перераховується орендарем в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, що настає за розрахунковим (пункт 3.1 договору).

Згідно з пунктом 3.2 договору орендна плата за перший місяць оренди становить 2380,35 грн., ПДВ (20%) 476,07 грн., всього розмір орендної плати за перший місяць становить 2 856,42 грн.

Відповідно до пункту 3.4 договору орендодавець станом на останній календарний день розрахункового місяця складає акт про надані послуги та не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим, разом з розрахунком та податковою накладною надає його орендарю.

Орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною (пункт 3.5 договору).

Згідно з пунктом 3.8 договору у разі закінчення строку дії цього договору чи його дострокового розірвання орендна плата за останній місяць розраховується орендодавцем з урахуванням фактичного періоду використання, визначеного відповідно до акта передачі-приймання орендованого майна. Орендна плата за останній місяць сплачується орендарем на підставі рахунку, який складається орендодавцем на дату підписання акта передачі-приймання майна та підлягає оплаті протягом 20 календарних днів.

Відповідно до пункту 8.2 договору за несвоєчасне перерахування орендної плати та інших витрат за договором орендар сплачує орендодавцю пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У разі невиконання умов щодо страхування орендованого майна орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 1% від суми місячної орендної плати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (пункт 8.3 договору)

В пункті 12.1 договору передбачено, що договір укладено на період з 01.09.2011 р. до 30.08.2014 р. Сторони зобов'язані протягом 20 днів після закінчення строку дії договору здійснити остаточні розрахунки за ним.

Господарськими судами також встановлено, що на виконання умов договору орендодавець передав, а орендар, в свою чергу, прийняв в оренду обладнання АТС ЄС-11 на 459 портів, один кондиціонер та цифрові телефони у кількості 24 одиниці, яке буде розташоване на площах орендаря за адресою: м. Київ, вул. Василенка, 3, для облаштування та підключення УВАТС, що підтверджується актом приймання - передачі майна від 01.09.2011 р., підписаним уповноваженими представниками сторін і скріпленим печатками підприємств.

Додатковими угодами до договору оренди рухомого майна товариства №25-27/1320-15 від 25.07.2011 р. сторони вносили зміни до умов розрахунків за договором.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 р. у справі №910/12013/15 встановлено, що договір оренди рухомого майна №25-27/1320-15 від 25.07.2011 р. вважається пролонгованим в силу закону до 31.08.2016 р., оскільки стаття 764 Цивільного кодексу України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, котра зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Отже, господарські суди дійшли висновку про те, що спірний договір був пролонгований та діяв після 30.08.2014 р.

В процесі розгляду спору господарськими судами також було встановлено, що 31.12.2015 р. орендар повернув, а орендодавець, в свою чергу, прийняв з оренди майно за актом передачі - приймання майна, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, предметом спору у даній справі (з урахуванням змін) є вимога ПАТ "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" про стягнення з Українського науково - дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України 45702,72 грн. заборгованості з орендної плати, 9415,36 грн. пені за несвоєчасне перерахування орендної плати, 9249,13 грн. інфляційних втрат, 1620,71 грн. - 3% річних, 833,30 грн. пені за невиконання умов договору щодо страхування майна.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (стаття 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з приписами частин 1 та 7 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 названого Кодексу).

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В процесі розгляду спору господарські суди попередніх інстанцій встановили та підтверджено матеріалами справи, що відповідач орендував обладнання за спірним договором оренди укладеним з позивачем, проте, орендні платежі з 01.09.2014 р. по 31.12.2015 р. (тобто до моменту повернення орендованого майна) за договором не сплачував, допустивши порушення умов спірного договору.

Судами було встановлено, що позивач у спірний період виставляв відповідачу рахунки на оплату, що підтверджується повідомленнями про вручення, втім такі рахунки, як вже зазначалося, відповідач не оплатив, у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість з орендної плати за договором у розмірі 45702,72 грн., тобто суму боргу заявлену до стягнення.

Водночас, суди визнали безпідставним нарахування позивачем 833,30 грн. пені за невиконання зобов'язання зі страхування майна, оскільки таке нарахування не ґрунтується на приписах частини 6 статті 232 Господарського процесуального кодексу України, між тим, в цій частині судові рішення відповідачем не оскаржені, а тому колегією суддів не переглядалися.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарських судів про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 45702,72 грн.

Поза тим, обмежившись посиланням на невчасне внесення відповідачем орендних платежів за спірним договором оренди, господарські суди належним чином не дослідили та не перевірили розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних і пені за невчасне внесення орендної оплати.

Зокрема, розглядаючи спір стосовно визначення розміру інфляційних втрат, господарські суди попередніх інстанцій не звернули уваги на порядок їх обрахунку, на чому, між іншим наголошував відповідач упродовж розгляду усього спору.

Суди не перевірили зазначені позивачем в розрахунку суми інфляційних втрат величини індексів інфляції на предмет їх відповідності індексам інфляції, визначеним у відповідні (спірні періоди - 2014-2016 роки) Державною службою статистики України, як і не оцінили відповідні доводи відповідача (щодо невірності визначення величин індексів інфляції), як того вимагає стаття 43 Господарського процесуального кодексу України, та не навели в порушення статей 84, 105 Господарського процесуального кодексу України доводів, за якими ті чи інші докази та доводи сторін у справі були відхилені судами.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Водночас, судам попередніх інстанцій при вирішенні спору, окрім іншого, слід звернути увагу і на встановлений законодавством порядок нарахування, 3% річних та пені за порушення грошових зобов'язань, належним чином перевірити заявлені до стягнення суми, з огляду на зібрані у справі докази та доводи сторін.

За приписами статті 84 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у даній справі підлягають скасуванню в частині стягнення з відповідача 1620,71 грн. - 3% річних, 9249,13 грн. - інфляційних втрат, 9415,36 грн. пені, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до господарського суду міста Києва, а в решті - постанову і рішення у справі залишити без змін.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі №910/6706/16 та рішення господарського суду міста Києва від 10.01.2017 скасувати в частині стягнення 1620,71 грн. - 3% річних, 9249,13 грн. інфляційних втрат, 9415,36 грн. пені і в цій частині справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва. Решту рішення та постанови залишити без змін.

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач