ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 910/18464/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Бондар С.В., Палія В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Заступника прокурора міста Києва
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 р.
у справі№910/18464/16
господарського судуміста Києва
за позовомЗаступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради
до1)Київської міської державної адміністрації, 2)Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 3)Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", 4)Виконавчого органу Подільської районної у місті Києві ради (Подільської районної у місті Києві державної адміністрації), 5)Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва", 6)Акціонерного товариства закритого типу "Консул"
провизнання недійсними розпорядження та договорів, визнання права власності на майно вартістю 17 291 000,00 грн.,

за участю представників від:
позивачане з'явилися;
відповідача-1Уланов І.В.;
відповідача-2Уланов І.В.;
відповідача-3не з'явилися;
відповідача-4Мороз Д.С.;
відповідача-5не з'явилися;
відповідача-6Денисенко О.М.
прокуратуриСуходольський С.М.

В С Т А Н О В И В :

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі - позивач) 07.10.2016 р. звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою № 05/2/3-183-16 від 06.10.2016 р. до Київської міської державної адміністрації (надалі - відповідач-1), Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач-2), Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (надалі - відповідач-3), Виконавчого органу Подільської районної у місті Києві ради (Подільської районної у місті Києві державної адміністрації) (надалі - відповідач-4) Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва" (надалі - відповідач-5) та Акціонерного товариства закритого типу "Консул" (надалі - відповідач-6) про: визнання недійсним розпорядження Київської міської державної адміністрації від 03.10.2001 р. № 2056 "Про залучення інвестора до реконструкції нежитлового будинку № 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал у Подільському районі"; визнання недійсним Інвестиційного договору № 37 від 25.02.2002 р., укладеного між Головним управлінням з питань майна Київської міської державної адміністрації, Комунальним підприємством "Київжитло-спецексплуатація" та Акціонерним товариством закритого типу "Консул"; визнання недійсним Інвестиційного договору №1 від 12.06.2002 р., укладеного між управлінням з питань майна Подільської районної у місті Києві адміністрації, Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства та Акціонерним товариством закритого типу "Консул"; визнання права власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на будинок загальною площею 1781,7 кв.м по вул. Верхній Вал, 28/12 (літ. А) у Подільському районі м. Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2016 р. (суддя Комарова О.С.), яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 р. (судді: Коротун О.М., Гаврилюк О.М., Куксов В.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою та рішенням судів попередніх інстанцій, Заступник прокурора міста Києва звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову та рішення господарських судів скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 03.10.2001 р. № 2056 "Про залучення інвестора до реконструкції нежитлового будинку № 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал у Подільському районі" переведено жилий будинок № 28/12 по вул. Верхній Вал у Подільському районі м. Києва в нежилий та залучено до реконструкції вказаного нежилого будинку під торгівельні та офісні приміщення Акціонерне товариство закритого типу "Консул", як інвестора, з передачею йому у встановленому порядку у власність цього будинку загальною площею 1781,7 кв.м.

Рішенням Київської міської ради ІХ сесії ХХІІІ скликання від 27.12.2001 р. № 208/1642 "Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва" затверджено переліки об'єктів комунальної власності територіальних громад міста Києва.

25.02.2002 р. між Головним управлінням з питань майна Київської міської державної адміністрації (як розпорядником) КП "Київжитло- спецексплуатація" (як балансоутримувачем) та Акціонерним товариством закритого типу "Консул" (як інвестором) було укладено інвестиційний договір № 37 про передачу частини нежилого будинку комунальної власності територіальної громади м. Києва № 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал для реконструкції, відповідно до п. 1.1. якого, предметом договору є вкладення інвестицій в реконструкцію нежилого будинку 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал загальною площею 1781,7 кв.м, частина якого площею 937,9 кв.м належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та частина якого площею 843,8 кв.м - до комунальної власності територіальної громади Подільського району міста з метою досягнення соціального ефекту для власника будинку та створення прибутку (доходу) для інвестора.

Відповідно до п. 2.3.1. договору розпорядник та балансоутримувач зобов'язані передати частину будинку площею 937,9 кв.м № 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал інвестору у власність згідно з розпорядженням Представника Президента України у м. Києві від 03.06.1994 р. № 471 із змінами та доповненнями, внесеними розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 27.01.1997 р. № 81 та від 03.11.97 № 1769 по акту одночасно із підписанням цього договору.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання усіма сторонами і діє до моменту введення частини будинку в експлуатацію на підставі акта приймальної комісії.

На виконання умов інвестиційного договору № 37 про передачу частини нежилого будинку комунальної власності територіальної громади м. Києва № 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал для реконструкції від 25.02.2002 р. сторонами було підписано акт прийому-передачі частини нежитлового будинку № 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал з комунальної власності територіальної громади міста у власність АТЗТ "Консул", відповідно до якого АТЗТ "Консул" передано у власність нежитловий будинок за адресою: вул. Верхній Вал, № 28/12 (літ. А) у м. Києві, площею 937,9 кв.м.

12.06.2002 р. між Управлінням з питань майна Подільської районної у м. Києві адміністрації (як розпорядником) Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства (як балансоутримувачем) та Акціонерним товариством закритого типу "Консул" (як інвестором) було укладено інвестиційний договір № 1 про передачу частини нежилого будинку комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва №28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал для реконструкції, відповідно до п. 1.1. якого, предметом договору є вкладення інвестицій в реконструкцію нежилого будинку 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал загальною площею 1781,7 кв.м, частина якого, площею 937,9 кв.м належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та частина якого площею 843,8 кв.м належить до комунальної власності територіальної громади Подільського району міста з метою досягнення соціального ефекту для власника будинку та створення прибутку (доходу) для інвестора.

Відповідно до п. 2.3.1. договору розпорядник та балансоутримувач зобов'язані передати частину будинку площею 843,8 кв.м № 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал інвестору у власність згідно з розпорядженням Представника Президента України у м. Києві від 03.06.1994 р. № 471 із змінами та доповненнями, внесеними розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 27.01.1997 р. № 81 та від 03.11.1997 р. № 1769, по акту одночасно із підписанням цього договору.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання усіма сторонами і діє до моменту введення частини будинку в експлуатацію на підставі акта приймальної комісії.

На виконання умов інвестиційного договору № 1 про передачу частини нежилого будинку комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва №28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал для реконструкції від 12.06.2002 р. сторонами було підписано акт прийому-передачі частини нежитлового будинку № 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал з комунальної власності територіальної громади міста у власність АТЗТ "Консул", відповідно до якого АТЗТ "Консул" передано у власність нежитловий будинок за адресою: вул. Верхній Вал, № 28/12 (літ. А) у м. Києві, площею 843,8 кв.м.

При цьому, як зазначалось раніше, рішеннями Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 "Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва" (додаток № 8) та від 02.12.2010 № 284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" (додаток № 7) затверджено переліки об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, що розміщені в Подільському районі. Зокрема, відповідно до вказаних переліків, будинок по вул. Верхній Вал 28/12 (літ. А) є об'єктом комунальної власності.

Судами встановлено, що оскаржувані інвестиційні договори від 25.02.2002 р. № 37 та від 12.06.2002 р. № 1 укладені, зокрема, на підставі рішення Київської міської ради від 22.04.1999 р. № 208/309 "Про затвердження переліку нежилих будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва, які підлягають першочерговій реконструкції", при цьому, спірне майно по вул. Верхній Вал, 28/12 (літ. А) у переліку майна, зазначеному в зазначеному рішенні, не значиться. Зазначений в переліку до рішення Київської міської ради від 22.04.1999 р. № 208/309 будинок № 68 по вул. Верхній Вал не має ніякого відношення до нерухомого майна, переданого у власність АТЗТ "Консул" за спірними розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 03.10.2001 р. № 2056 та інвестиційними договорами від 25.02.2002 р. № 37 та від 12.06.2002 р. № 1.

Відповідно до інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації за даними інвентаризаційних справ за адресами: вул. Верхній Вал, 28/12 та вул. Верхній Вал, 68 проінвентаризовані в різні роки різні будівлі, тобто оспорюваним розпорядженням від 03.10.2001 р. № 2056 Київська міська державна адміністрація вирішила питання щодо передачі у власність АТЗТ "Консул" комунального майна площею 1781,7 кв.м по вул. Верхній Вал 28/12 (літ. А) без згоди його власника - територіальної громади в особі Київської міської ради.

Звертаючись з позовом, Прокурор обґрунтовував позовні вимоги тим, що оскаржуване розпорядження Київської міської державної адміністрації від 03.10.2001 р. № 2056 є незаконним, оскільки на його підставі відчужено будинок по вул. Верхній Вал, 28/12 (літ. А) поза волею власника - територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та в обхід процедури приватизації. Прокурор вказує, що оскаржувані інвестиційні договори № 37 від 25.02.2002 р. та № 1 від 12.06.2002 р. укладені на підставі незаконного розпорядження Київської міської державної адміністрації від 03.10.2001 р. № 2056, яке підлягає визнанню недійсним, та містять положення про передачу спірної будівлі АТЗТ "Консул" у власність без волі дійсного її власника (всупереч вимогам ст.ст. 19, 143 Конституції України, ст. 32 Закону України "Про власність", ст.ст. 16, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 225 ЦК УРСР та Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", що є підставою для визнання їх недійсними в судовому порядку на підставі ст. 48 ЦК УРСР (1963 року). Крім того, прокурор вказує, що АТЗТ "Консул" вчиняло дії щодо відчуження нежитлового будинку по вул. Верхній Вал 28/12 (літ. А) у Подільському районі м. Києва, що прямо вказує на те, що зазначене товариство не визнає права власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на вказане майно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Заступник прокурора міста Києва звернувся з позовними вимогами до господарського суду міста Києва після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною до прийняття рішення по справі.

Вищий господарський суд України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

На виконання умов інвестиційного договору № 1 про передачу частини нежилого будинку комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва №28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал для реконструкції від 12.06.2002 р. сторонами було підписано акт прийому-передачі частини нежитлового будинку № 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал з комунальної власності територіальної громади міста у власність АТЗТ "Консул", відповідно до якого АТЗТ "Консул" передано у власність нежитловий будинок за адресою: вул. Верхній Вал, № 28/12 (літ. А) у м. Києві, площею 843,8 кв.м.

При цьому, як зазначалось раніше, рішеннями Київської міської ради від 27.12.2001 р. № 208/1642 "Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва" (додаток № 8) та від 02.12.2010 р. № 284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" (додаток № 7) затверджено переліки об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, що розміщені в Подільському районі. Зокрема, відповідно до вказаних переліків, будинок по вул. Верхній Вал 28/12 (літ. А) є об'єктом комунальної власності.

Судами попередніх інстанцій правомірно встановлено, що оскаржувані інвестиційні договори від 25.02.2002 р. № 37 та від 12.06.2002 р. № 1 укладені, зокрема, на підставі рішення Київської міської ради від 22.04.1999 р. № 208/309 "Про затвердження переліку нежилих будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва, які підлягають першочерговій реконструкції", при цьому, спірне майно по вул. Верхній Вал, 28/12 (літ. А) у переліку майна, зазначеному в зазначеному рішенні, не значиться. Зазначений в переліку до рішення Київської міської ради від 22.04.1999 № 208/309 будинок № 68 по вул. Верхній Вал не має ніякого відношення до нерухомого майна, переданого у власність АТЗТ "Консул" за спірними розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 03.10.2001 р. № 2056 та інвестиційними договорами від 25.02.2002 р. № 37 та від 12.06.2002 р. № 1.

Разом з цим, відповідно до інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації за даними інвентаризаційних справ за адресами: вул. Верхній Вал, 28/12 та вул. Верхній Вал, 68 проінвентаризовані в різні роки різні будівлі, тобто оспорюваним розпорядженням від 03.10.2001 р. № 2056 Київська міська державна адміністрація вирішила питання щодо передачі у власність АТЗТ "Консул" комунального майна площею 1781,7 кв.м по вул. Верхній Вал 28/12 (літ. А) без згоди його власника - територіальної громади в особі Київської міської ради. А тому, суд касаційної інстанції погоджується з судами, що в цій частині доводи позивача є обґрунтованими.

Але, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, відповідачем-6 було подано заяву про застосування позовної давності до позовних вимог Заступника прокурора міста Києва, посилаючись на те, що Київська міська рада ще у 2005 році передала в оренду АТЗТ "Консул" земельну ділянку для будівництва (реконструкції), обслуговування та експлуатації будівлі торговельного та офісного призначення на вул. Верхній Вал (Літ. А) у Подільському районі м. Києва, таким чином, передаючи в оренду земельну ділянку у 2005 році, Київська міська рада не могла не знати про існування спірних розпорядження Київської міської державної адміністрації від 03.10.2001 р. № 2056 та інвестиційних договорів № 37 від 25.02.2002 р. та № 1 від 12.06.2002 р., адже володіння та будівництво (реконструкція) будинку № 28/12 (літ. А) на вул. Верхній Вал здійснювались Акціонерним товариством закритого типу "Консул" саме на підставі вищезгаданого розпорядження Київської міської державної адміністрації та інвестиційних договорів.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

В ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 16.09.2015 р. у справі 6-68цс15 (правові висновки в якій відповідно до ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для судів при застовуванні аналогічних норм права) зазначено, що оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому, питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Щодо обізнаності позивача про порушення його прав шляхом прийняття спірного розпорядження Київською міською державною адміністрацією, суди попередніх інстанцій правомірно зазначили, що позивач не був стороною спірних інвестиційних договорів, однак, з пунктів 1.1. інвестиційних договорів вбачається, що питання щодо сплати коштів інвестором (виконання умов, що передували укладенню інвестиційних договорів) було погоджено з постійною комісією з питань власності Київради.

Однак, навіть враховуючи, що позивач міг бути необізнаний про таке погодження з постійною комісією з питань власності Київради (про яке зазначено в пунктах 1.1. договорів), в подальшому позивачем вчинялись дії, які свідчать про його обізнаність прийняття спірного розпорядження.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в додаткових пояснення до заяви про застосування позовної давності, поданої до суду 05.12.2016 р., відповідач-6 зазначив, що з метою підтвердження факту обізнаності позивачем про існування спірних розпорядження Київської міської державної адміністрації та інвестиційних договорів, представником Акціонерного товариства закритого типу "Консул" було зроблено запит до Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації з проханням надати завірену копію кадастрової справи № А-4495 "Про передачу Акціонерному товариству закритого типу "Консул" земельної ділянки для будівництва (реконструкції), обслуговування та експлуатації будівлі торговельного та офісного призначення на вул. Верхній Вал, № 28/12 (літ. А) у Подільському районі м. Києва" (рішення Київської міської ради від 06.10.2005 року № 82/3546).

Так, у відповідь на запит представника Акціонерного товариства закритого типу "Коснул", Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації супровідним листом від 28.11.2016 р. № 7 було надано копію кадастрової справи № А-4495.

Судами правомірно встановлено, що в у Висновку про погодження проекту відведення земельної ділянки (до справи № А-4495) від 13.05.2005 р. № 03-56/468-В вказано, що земельну ділянку передбачається передати Акціонерному товариству закритого типу "Консул" у довгострокову оренду на 15 років за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, у зв'язку з переходом права власності на будівлі (інвестиційних договір № 37 від 25.02.2002 р., акт прийому-прийому передачі від 25.02.2002 р., інвестиційний договір № 1 від 12.06.2002 р., акт прийому-передачі від 02.07.2002 р.).

Більше того, рішенням № 82/3546 від 06.10.2005 р. Київська міська рада затвердила проект відведення акціонерному товариству закритого типу "Консул" земельної ділянки для будівництва (реконструкції), обслуговування та експлуатації будівлі торговельного комплексу та офісного призначення на вул. Верхній Вал/, 28/12 (літ А) у Подільському районі м. Києва. А тому матеріали справи підтверджують, що позивач був обізнаний і про прийняття Київською міською державною адміністрацією спірного розпорядження, та про укладення в подальшому інвестиційних договорів. Навіть якщо позивачу не було відомо про прийняття розпорядження № 2056 та укладення інвестиційних договорів № 37 та № 1 (в момент їх прийняття та укладення) факт обізнаності позивача про дані обставини підтверджується прийняттям саме Київською міською радою рішення про затвердження проекту земельної ділянки для відповідача-6 для обслуговування будівлі на вул. Верхній Вал/, 28/12 (літ А) у Подільському районі м. Києва.

А тому, суди обґрунтовано зазначили, що достеменно позивачу мало стати відомо про порушення свого права саме 06.10.2005 р. (з дати прийняття рішення № 82/3546).

При цьому суд не приймає доводи прокуратури, що Київська міська рада не була зобов'язана перевіряти правомірність передачі інвестору спірну будівлю, оскільки положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права, виходячи з наступного.

Частинами 2, 4 статті 29 ГПК (у редакції, чинній на час звернення прокурора з відповідним позовом) встановлено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

При цьому Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури" від 18 вересня 2012 року, на який посилається суд касаційної інстанції, не встановлює і не змінює строку позовної давності, підстав його зупинення або переривання для звернення прокурора до суду з відповідним позовом.

Слід також зазначити, що оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право (Постанова Верховного суду України від 11.05.2016 р. у справі № 910/3723/14).

Таким чином з урахуванням того, що початком перебігу позовної давності є дата 06.10.2005 р., позивач не був позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав протягом трьох років, тобто до 06.10.2008 р., натомість прокуратура звернулась з позовом у даній справі лише 07.10.2016 р.

А тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що твердження Заступника прокурора міста Києва про те, що Київська міська рада дізналася про вибуття будинку № 28/12 (Літ. А) по вул. Верхній Вал у м. Києві з комунальної власності лише у 2015 році спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, суди дійшли правомірного висновку, що Заступник прокурора міста Києва звернувся з позовними вимогами до господарського суду міста Києва після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною до прийняття рішення по справі.

Отже, доводи касаційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, а тому її слід залишити без змін, таку як ухвалену при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2016 р. у справі № 910/18464/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б.М. Грек

Судді С.В. Бондар

В.В. Палій