ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.07.2017 Справа № 904/6231/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Черкаси

до Приватного підприємства "ВК і К", м. Дніпро

про стягнення 68 477 грн. 94 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства "ВК і К" заборгованості 68 477 грн. 94 коп., з яких: 54 516 грн. 70 коп. - сума основного боргу, 6 243 грн. 21 коп. - пеня, 4 540 грн. 57 коп. - 20% річних, 3 177 грн. 46 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору поставки від 15.08.2012р. №1508.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Ухвалою господарського суду від 29.05.2017р.порушено провадження у справі та призначений її розгляд у судовому засіданні 15.06.2017р.

Ухвалою господарського суду від 15.06.2017р. розгляд справи відкладений на 04.07.2017р. , у зв'язку із неявкою представника відповідача та ненаданням витребуваних судом документів.

Відповідач явку повноважного представника у призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

На адресу господарського суду повернулись конверти з ухвалами, що направлялись на адресу відповідача, з відміткою відділення поштового зв'язку: «Повернуто за відмовою адресата від одержання».

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки позовна заява з доданими до неї документами й ухвали суду направлялися за юридичною адресою відповідача, яка значаться у витязі з ЄДРЮОФОПГФ від 29.05.2017р. № , наданому за електронним запитом суду.

Відповідно до п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За вказаних вище підстав, відповідач вважається повідомленим про час та місце судового розгляду справи належним чином.

У судове засідання 04.07.2017р. представник позивача не з'явився.

На адресу суду електронною поштою надійшла заява позивача від 30.06.2017р. про розгляд справи без участі позивача.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2012р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) та Приватним підприємством "ВК і К" (покупець) укладено договір поставки № 1508 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві м'ясо та м'ясопродукти (далі товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити згідно умов договору (п. 1.1. договору).

За умовами п. 7.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2013 року. У частині розрахунків договір діє до повного виконання всіх обов'язків сторонами. Якщо жодна із сторін за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії цього договору не сповістить письмово іншу сторону про своє небажання продовжувати дію цього договору, цей договір автоматично продовжується на наступний рік.

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання обов'язків, взятих на себе за даним договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 7.2. договору).

Згідно п. 2.1. договору товар відвантажується відповідно до заявки покупця.

Пунктом 2.3. договору визначено, що відвантаження та доставка товару покупцю здійснюється силами и засобами постачальника. Ризиків випадкової загибелі або випадкового знищення Товару переходить покупцю з моментом одержання товару; документом, який підтверджує момент переходу ризиків є товарно-транспортна накладна, або видаткова накладна.

Ціна за одиницю продукції визначена сторонами у накладних на день поставки товару (п. 3.1. договору).

За умовами п. 3.2. договору розрахунки за цим договором здійснюються протягом 3 (трьох) банківських днів, з моменту отримання товару. День отримання товару є днем передачі його покупцеві, що підтверджується підписами сторін на накладній. В разі використання послуг перевізника днем отримання товару є день передачі товару перевізнику, що підтверджується документами перевізника.

Оплата товару проводиться шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника або іншим способом, не забороненим законодавством України. При проведенні розрахунків за товар у безготівковому порядку, датою оплати є дата зарахування відповідної суми коштів на рахунок постачальника (п. 3.3. договору).

Згідно п. 4.1. договору у випадку порушення зобов'язання сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством

Сплата стороною визначених цим договором та (або) чинним в Україні законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов'язку відшкодувати іншій Стороні збитки, завдані порушенням договору у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов'язку сплатити іншій стороні штрафні санкції у повному обсязі (п. 4.2. договору).

Сторони підписали протокол розбіжностей до договору (а.с. 13 на звороті), в якому узгодили викласти пункти договору в наступній редакції:

"2.1. Перехід права власності на товар здійснюється після підписання сторонами видаткових накладних. Партія товару повинна забезпечуватись наступними документами : товарною та податковою накладними ; ветеринарним свідоцтвом; якісним посвідченням; товарно-транспортною накладною; У випадку ненадання таких документів покупець має право відмовитися від приймання такого товару без сплати штрафних санкцій.";

"4.6. До збитків, які відшкодовує постачальник відносяться штрафи, інші фінансові і штрафні санкції ( в тому числі зняття податкового кредиту та витрат), що були представлені до виконання Покупцю з боку Державних податкових та контролюючих органів через: відсутність реєстрації Постачальником податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, якщо така реєстрація була необхідна згідно діючого законодавства; визнання господарської операції за цим Договором з ознакою фіктивності. Покупець у випадку нанесення своїми діями збитків Постачальнику, відшкодовує всі документально підтверджені збитки .";

"7.5. При укладенні договору сторони надають одна одній належним чином засвідчені наступні документи: виписка з єдиного державного реєстру; копія довідки за формою 4-ОПП; копія довідки з управління статистики; копію свідоцтва платника ПДВ Допускається надання й інших документів, що передбачаються чинним законодавством, за вимогою сторони даного договору."

30.12.2014р. сторонами підписано та скріплено їх печатками додаткову угоду № 1 до договору (а.с. 13), в якій домовились внести зміни в п. 7.1 договору, виклавши його в наступній редакції: «Даний договір вступає в дію з 12 серпня 2012 року та діє до 31 грудня 2016 року (включно). Даний договір може бути продовжено по обопільній письмовій згоді сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.».

На виконання умов договору позивач у період з 17.02.2015р. по 15.12.2016р. передав, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 2 132 684 грн. 78 коп., що підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи (а.с. 14-57).

На виконання умов договору позивач виставив відповідачу рахунки-фактури, які наявні в матеріалах справи (а.с. 88-131).

Відповідач в порушення приписів п. 3.2. договору свої зобов'язання по повній та своєчасній оплаті здійснив частково, оплативши на користь позивача товар за спірними поставками на суму 2 028 168 грн. 08 коп. на розрахунковий рахунок позивача через банк, що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» № 509/705/2017 від 19.05.2017р. (а.с. 59) та готівкою в касу 50 000 грн. 00 грн., на підтвердження чого надав копію роздруківки Z - звітів денних касового апарату (а.с. 60-63).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 54 516 грн. 70 коп.

Позивач зазначає, що на даний час відповідачем не оплачені поставки за видатковою накладною № РН-3077 від 08.12.2016р. на суму 43 443,38 грн. та за видатковою накладною № РН-3152 від 15.12.2016р. на суму 11 073,30 грн.

Господарський суд зазначає, що з наданої позивачем роздруківки Z - звітів денних касового апарату вбачається наявність доказів (фіскальних чеків) на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів через касу позивача на суму 40 016 грн. 02 коп.

За умовами п. 4.4. договору за недотримання строку оплати покупець виплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, крім цього, збитки від інфляції та 20 % річних від суми боргу за весь час прострочення.

За розрахунком позивача підлягає стягненню з відповідача пеня за загальний період з 21.12.2016р. по 22.05.2017р., у загальному розмірі 6 243 грн. 21 коп.

Із посиланням на положення п. 4.4. договору та ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 20 % річних в сумі 4 540 грн. 57 коп. за загальний період з 21.12.2016р. по 22.05.2017р. та інфляційні втрати у розмірі 3 177 грн. 46 коп. за загальний період з 21.12.2016р. по 22.05.2017р.

Заборгованість відповідача підтверджується: договором з додатками, копіями видаткових накладних, рахунків-фактур, обґрунтованим розрахунком суми позову, тощо.

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, щ о порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок пені та 20% річних, наданий позивачем, судом встановлено, що він виконаний не вірно. Відповідно до розрахунку здійсненого судом, за вказаний позивачем період розмір пені та 20% річних є більшим, однак суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Пред'явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення пені та 20% річних в заявленому позивачем розмірі.

Щодо нарахованого позивачем розміру інфляційних втрат господарський суд зазначає наступне.

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховані вищенаведені приписи та виконано розрахунок з урахуванням індексу інфляції, визначеного у місяці, в якому платіж мав бути здійснений, а не у наступному, у зв'язку із чим, згідно перерахунку господарського суду, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні в сумі 2 662 грн. 89 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

За нормами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов'язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору поставки та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 54 516 грн. 70 коп. основного боргу, 6 243 грн. 21 коп. пені, 4 540 грн. 57 коп. 20% річних, 2 662 грн. 89 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "ВК і К" (49125, м. Дніпро, вул. Терещенківська, буд. 26, кв. 86, ідентифікаційний код 13745730) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (18029, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 54 516 грн. 70 коп. (п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот шістнадцять грн. 70 коп.) основного боргу, 6 243 грн. 21 коп. (шість тисяч двісті сорок три грн.. 21 коп.) пені, 4 540 грн. 57 коп. (чотири тисячі п'ятсот сорок грн.. 57 коп.) 20% річних, 2 662 грн. 89 коп. (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн.. 89 коп.) інфляційних втрат, 1 587 грн. 98 коп. (одну тисяч п'ятсот вісімдесят сім грн. 98 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 06.07.2017