ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.06.2017 Справа №905/989/17

Суддя господарського суду Донецької області Кротінова О.В.

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, , в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Одеса, ,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю Імпульс-2008, м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 70222,07 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Одеса, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №НЮ-14/696 від 21.04.2017р. до Товариства з обмеженою відповідальністю Імпульс 2008, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 69297,23 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/989/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 10.05.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/989/17.

У подальшому розгляд справи відкладався у відповідності до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору на поставку вугільної продукції №ОД/Т-16-725-НЮ від 22.09.2016р. із відповідачем, постачання останнім продукції не у повному обсязі, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені та штрафу.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, у копіях: договір поставки вугілля №ОД/Т-16-725-НЮ від 22.09.2016р. із додатком №1, додатковою угодою №1 від 30.12.2016р., специфікацією №2 від 30.12.2016р. до нього; лист на адресу відповідача №НЗТ-07/166 від 30.12.2016р., витяг з електронної пошти mail.ukr.net «Заявка на отгрузку в январе-феврале. Оригінал почтой від 18.01.2017р.» від 17.02.2017р., витяг з веб-сайту УДППЗ «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» від 16.03.2017р., опис вкладення у цінний лист, датований 19.01.2017р., довіреність на представника позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст.1, 2, 12, 49, 57 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 530, 612 Цивільного кодексу України.

30.05.2017р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано відзив б/н б/д, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю; вказано, що відповідач не отримував заявку №НЗТ-07/166 від 30.12.2016р. щодо відвантаження до 17.02.2017р. 200т. вугільної продукції ні електронним звязком, ні поштою; зазначено, що відповідач поставив позивачу у березні 2017р. товар загальною кількістю 63т.; звернуто увагу суду, що 01.01.2016р. між сторонами укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажу №01/01-03, на виконання якого відповідач звертався до позивача надати люкові полувагони для виконання договірної поставки, проте вагони не отримано; зауважено, що Кабінетом Міністрів України з метою забезпечення вугіллям підприємств виробників теплової та електричної енергії видано вказівку щодо надання вагонів лише для завантаження енергетичним вугіллям для забезпечення ТЕС України, у звязку з чим від незалежних від відповідача обставин, останній не мав можливості виконати умови договору №ОД/Т-16-725-НЮ від 22.09.2016р. щодо поставки вугілля у строк передбачений договором; підкреслено, що вироблена продукція добута у Донецькому вугільному басейні, що знаходиться у м.Сніжне Донецької області, де проводиться антитерористична операції.

До відзиву додано документи, наведені у переліку.

01.06.2017р. представник позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подав заяву №НЮ 14/908 від 25.05.2017р. про збільшення розміру позовних вимог внаслідок встановлення періоду нарахування пені з 17.02.2017р. по 31.03.2017р. та до стягнення фактично заявлено 70222,07грн., з яких: пеня 9942,07грн., штраф 60280,00грн.

Керуючись ст.22 Господарського процесуального кодексу України заяву представника позивача №НЮ 14/908 від 25.05.2017р. про збільшення розміру позовних вимог прийнято судом та справа розглядається з урахуванням її змісту, про що відображено в ухвалі суду від 01.06.2017р.

01.06.2017р. представник позивача через канцелярію господарського суду Донецької області представив суду супровідний лист №НЮ 14/910 від 25.05.2017р. та супровідний лист №НЮ 14/891 від 25.05.2017р., до яких додано документи, наведені у переліку, а також у копіях: фіскальний чек ОД ПАТ Укрпошта від 25.05.2017р., опис вкладення у цінний лист, датований 25.05.2017р.

14.06.2017р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано супровідний лист вих. №08/01 01 від 08.06.2017р., до якого додано відзив б/н б/д на заяву про збільшення позовних вимог з додатками, наведеними у переліку, клопотання б/н б/д (в порядку ст.22 ГПК України), до якого додано документи, наведені у переліку, та у якому висловлено прохання відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця до відповідача ТОВ Імпульс 2008 про стягнення 70222,07 грн., а у разі їх задоволення зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 99%.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.06.2017р. підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 99%, у випадку задоволення позовних вимог, заперечив.

Представник відповідача у судове засідання 15.06.2017р. не зявився.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

22.09.2016р. між відповідачем (Постачальник) та позивачем (Замовник) укладено договір поставки вугілля №ОД/Т-16-725-НЮ, строком дії у відповідності до його п.10.1 у редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2016р. - до 31.12.2016р. по специфікації №1, з 01.01.2017р. по 31.03.2017р. по специфікації №2.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Таким чином в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 договору редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2016р., Постачальник передає у власність Замовника, а Замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі-товар), які зазначені у специфікаціях (додаток №1, №2), що додаються до договору про закупівлю і є його невідємними частинами. Постачальник передає у власність Замовника товар на умовах, зазначених в договорі.

Найменування товару: вугілля сортове марки АМ (13-25), виробник товару: ТОВ МЕТГРУП КМН, м.Маріуполь (п.п.1.2, 1.3 договору).

Відповідно до п.2.4 договору кількість товару, що постачається визначається у тонах. Вартість 1 тони товару включає ціну однієї тони вугілля камяного та ПДВ.

Згідно положень п.3.1 договору товар поставляється виключно на підставі письмової заявки (рознарядки) Замовника в якій зазначається асортимент, кількість та термін постачання.

Постачальник здійснює поставку товару партіями, в асортименті, вказаному у додатку до цього договору, виключно при наявності письмової заявки Замовника, яка є підтвердженням готовності Замовника до прийому товару, протягом 15 робочих днів з моменту отримання заявки будь-яким способом (листом, факсом, електронною поштою, тощо). Мінімальною партією поставки є один на піввагон (п.3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору означено здійснення поставки залізничним транспортом на умовах: DDP до місця призначення, з урахуванням усіх транспортних витрат за рахунок постачальника відповідно до Міжнародних правил тлумачення Інкотермс (2010). Місце призначення: вугілля сортове марки АМ ст.Помічна регіональної філії Одеська залізниця ПАТ Укрзалізниця, поштова адреса: 27030, Кіровоградська область, м.Помічна, вул.Вокзальна, 24.

Постачання здійснюється з оформленням залізничних накладних (п.3.4 договору).

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі партії товару та видаткової накладної. Під партією товару розуміється товар, відвантажений за одним посвідченням про якість (п.3.7 договору).

Відповідно до п.4.5 договору товар за кількістю приймається у обсягах, за фактом постачання.

За визначеннями п.5.1 договору розрахунки за кожну партію товару здійснюються Замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових засобів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 15 банківських днів після підписання акту-приймання товару.

У додатку №1 від 22.09.2016р. до договору поставки сторони обумовили поставку вугілля марки АМ (13-25) у кількості 1000т., вартістю за 1т. у розмірі 2200,00 грн. з урахування податку на додану вартість.

Термін поставки до 31.12.2016р.

У специфікації №2 від 30.12.2016р. до договору сторони обумовили поставку вугілля марки АМ (13-25) у кількості 200т., вартістю за 1т. у розмірі 2200,00 грн. з урахування податку на додану вартість.

Термін поставки до 31.03.2017р.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача із листом №НЗТ-07/166 від 30.12.2016р., у якому надав рознарядку щодо поставки вугілля на його адресу у січні місяці 2017р., у тому числі за договором №ОД/Т-16-725-НЮ від 22.09.2016р., та визначив кількість вугілля марки АМ (13-25) за цим договором у 200т.

За твердженнями позивача означений лист направлено електронною поштою на адресу відповідача 18.01.2017р., при цьому позивач пояснив у судовому засіданні, яке відбулось 01.06.2017р., що період постачання, який недодержано (порушено) відповідачем, визначено з моменту направлення відповідного замовлення засобами поштового звязку і саме це є відправною точкою.

На підтвердження викладеного надано витяг з електронної пошти mail.ukr.net «Заявка на отгрузку в январе-феврале. Оригінал почтой. 18.01.2017р.» від 17.02.2017р., витяг з веб-сайту УДППЗ «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» від 16.03.2017р., опис вкладення у цінний лист, датований 19.01.2017р.

Відповідно до абз.1 п.116 постанови Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2009р. №270 „Про затвердження Правил надання послуг поштового звязку у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються обєктом поштового звязку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

За умов абз.1 п.117 постанови Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2009р. №270 „Про затвердження Правил надання послуг поштового звязку поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

За змістом витягу з веб-сайту УДППЗ «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» від 16.03.2017р. відправлення надійшло до відділення звязку Маріуполь 25 - 23.01.2017р. та повернуто за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання 23.02.2017р.

За таких обставин, з урахуванням строку зберігання поштового відправлення, встановленого Правилами надання послуг поштового звязку, приймаючи до уваги загальні засади цивільного законодавства, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, господарський суд вважає, що лист №НЗТ-07/166 від 30.12.2016р. отримано відповідачем в день повернення за зворотною адресою позивачу, як в останній можливий день для отримання відповідачем вказаного поштового відправлення особисто у відділенні поштового звязку - 23.02.2017р.

Доказів протилежного у розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України суду не надано.

З представленого витягу з електронної пошти mail.ukr.net «Заявка на отгрузку в январе-феврале. Оригінал почтой. 18.01.2017р.» від 17.02.2017р. встановити, який саме лист відправлено, не уявляється можливим, а отже як доказ направлення заявки судом до уваги не береться.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.3.2 договору передбачено здійснення поставки товару партіями, в асортименті, вказаному у додатку до договору, виключно при наявності письмової заявки позивача протягом 15 робочих днів з моменту отримання заявки будь-яким способом (листом, факсом, електронною поштою тощо).

Беручи до уваги дату отримання листа №НЗТ-07/166 від 30.12.2016р. відповідачем, поставка вугілля марки АМ (13-25) за договором №ОД/Т-16-725-НЮ від 22.09.2016р. за січень 2017р. в кількості 200т. повинна бути здійснена на адресу позивача не пізніше 16.03.2017р.

Згідно залізничної накладної №42392274 від 15.03.2017р., акту приймання-передачі вугільної продукції №6 від 20.03.2017р., що підписано та скріплено печатками з обох сторін, відповідачем поставлено вугілля за договором №ОД/Т-16-725-НЮ від 22.09.2016р. у загальній кількості 62,35т.

Таким чином, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, фактично, у межах спірних правовідносин, слідує невиконання своєчасної поставки замовленого товару у обсязі 137,65т. у січні 2017р., що погоджено специфікацією №2 від 30.12.2016р. до договору поставки вугілля №ОД/Т-16-725-НЮ від 22.09.2016р.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом розділу 5 Господарського кодексу України, за загальним правилом, учасники господарських відносин відповідають за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання на умовах, визначених положеннями статей, що містить даний розділ Господарського кодексу України, якщо інше не передбачено договором, та не відноситься до спеціальних субєктів, відповідальність яких встановлена законом за певний вид правопорушення.

Отже, виходячи з наведеного, вбачається право сторін при укладенні господарського правочину щодо вільного, на власний розсуд визначення відповідальності за відповідне правопорушення, яке не суперечить вимогам закону.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору сторонами визначена відповідальність у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, Постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми непоставленого товару за кожний день затримки.

Пунктом 7.3 договору передбачено, за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, Постачальник зобовязаний сплатити Замовнику штраф у розмірі 20% від суми непоставленої у строк продукції.

Позивачем до стягнення заявлено штрафні санкції у розмірі 70222,07 грн. з наступного розрахунку:

- за січень місяць 2017р. недопоставлені 137т. вугілля, вартість недопоставленої продукції за 1т. 2200,00 грн., кількість днів прострочення 43 (з 17.02.2017р. по 31.03.2017р.), сума пені виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України від суми непоставленого товару за кожний день затримки дорівнює 9942,07грн.;

- 137т. недопоставлена продукція, вартість 1т. 2200,00 грн., сума штрафу 60280,00грн. виходячи з розміру 20% від суми непоставленої у строк продукції.

Суд, дослідив правомірність нарахування заявлених штрафних санкцій поряд із встановленим фактичними обставинами справи, не може погодитись із застосованим позивачем розрахунком у частині визначення кількості недопоставленої у строк продукції та періоду прострочення.

Разом з цим, визначена позивачем кількість недопоставленої продукції, взятої для розрахунку позовних вимог, не суперечить дійсним обставинам справи, є правом позивача, а відтак, приймається судом.

Відтак, перевіривши арифметичний розрахунок та період нарахування даних позовних вимог, дійшов наступного висновку.

Зважаючи на встановлений вище строк виконання зобовязання з поставки товару, виходячи з приписів ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, слідує, що передбачена п.7.2 договору відповідальність підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем кінцевого строку поставки відповідної партії товару.

Таким чином, правомірним періодом для нарахування пені у спірних правовідносинах є:

- за недопоставку товару у кількості 137т. загальною вартістю 301400,00грн. з 17.03.2017р. по 31.03.2017р. (беручи кінцеву дату у межах періоду, встановленого позивачем, та що не суперечить дійсним обставинам справи).

Отже, виходячи з приписів п.7.2 договору та згаданих норм матеріального законодавства, суд дійшов висновку про дійсну суму пені за недопоставку товару у кількості 137т. у розмірі 3468,16 грн.

Виходячи з встановленого загального обсягу продукції, що не поставлено у встановлений договором термін, та його вартість за 1т., штраф становить загальну суму 60280,00 грн.

Так, загальний обсяг штрафних санкцій у межах правовідносин, що розглядаються, дорівнює 63748,16 грн.

Одночасно відповідач у клопотанні б/н б/д (в порядку ст.22 ГПК України) просить суд на підставі п.3 ч.1 ст.83, ст.233 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 99%.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на таке:

- основним видом діяльності товариства є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВД 05.10), що включає, в тому числі оптову торгівлю кам'яним вугіллям;

- виробником товару за договором №ОД/Т-16-725-НЮ від 22.09.2016р., згідно якого прийнято зобов'язання поставити спірний обсяг вугілля, є визначена особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТГРУП КМН", яке здійснює добування продукції у Донецькому вугільному басейні, який знаходиться у м.Сніжне Донецької області, де з березня 2014 року і до теперішнього часу існує складна соціально-політична ситуація, за якої під реальною загрозою опинились життя та здоровя громадян, порушено звичайний уклад життєдіяльності області в усіх його аспектах, здійснено замах на порушення територіальної цілісності України, проводяться активні бойові дії;

- м.Сніжне входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;

- припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганських областей на підставі відповідних законодавчих актів України, що ускладнює належне виконання прийнятих зобов'язань з поставки товару;

- звернуто увагу суду на значну кредиторську заборгованість контрагентів, у тому числі заборгованість ДП Донецька залізниця перед ТОВ Імпульс-2008 у розмірі 7838862,55грн.;

- зауважено на відсутності вини відповідача щодо порушення строку поставки вугілля за спірним договором, оскільки у період з жовтня по грудень 2016 року залізницею не надано рухомого складу під навантаження сортового вугілля;

- вжито максимально можливі дії щодо виконання зобов'язань за приведеним договором, що зокрема, виражено у численних зверненнях до залізниці з метою надання рухомого складу під навантаження продукції для виконання договірної поставки;

- часткове відвантаження вугілля у січні, березні 2017р., незважаючи на не отримання заявки №НЗТ-07/166 від 30.12.2016р.;

- зазначено, що пеня та штраф є надмірно великими.

Дані обставини підтверджено матеріалами справи.

Судом взято до уваги, що незважаючи на наявні перепони у здійсненні постачання залізничним транспортом, господарські відносини між сторонами існують і по теперішній час, відповідач проводить постачання вугілля, на що вказують, зокрема, залізничні накладні №48458939, №48458921, №48458954 від 14.02.2017р., №48541064, №48540991 від 18.02.2017р. Заперечень щодо їх здійснення позивачем не висловлено.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій є правом суду, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цієї санкції.

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд приймає до уваги, що ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора. Проте, частина 3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Доказів того, що порушення термінів поставки та недодержання її обсягу відповідачем у даному випадку спричинило збитки для залізниці та іншим учасникам господарських відносин, матеріали справи не містять.

При цьому, події на території Донецької області, якими є активна фаза антитерористичної операції у Донецькій області, проведення бойових дій у регіоні, а також інші численні порушення у звязку з цими обставинами, загальновідомі та додаткового підтвердження не вимагають.

Відповідно до пп.3.17.4. п.3.17 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про їх зменшення. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків порушенням зобов'язання відповідачем.

У п.3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому, за висновками суду, оцінивши надані сторонами докази у сукупності із обєктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, час прострочення, намагання виконання взятого на себе зобовязання та обставини, за яких воно не могло бути виконано у належний спосіб, відсутність доказів негативних наслідків, загальний розмір нарахованих сум, враховуючи положення ст.129 Конституції України, та, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру суми штрафних санкцій, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, а саме до 31874,08 грн., скориставшись правом, наданим п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, клопотання відповідача б/н б/д підлягає задоволенню частково.

З огляду на таке, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Одеса, щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Імпульс-2008, м.Маріуполь Донецької області, суми штрафних санкцій підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 31874,08 грн.

Доводи відзиву не спростовують вищевикладені висновки, а отже судом до уваги не беруться.

Судові витрати у цій частині, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача у повному обсязі.

У залишковій частині, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру встановлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд ,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Одеса, до Товариства з обмеженою відповідальністю Імпульс-2008, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 70222,07грн., задовольнити частково.

2. Зменшити розмір стягуваної суми штрафних санкцій до 31874,08 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Імпульс-2008 (87525, Донецька область, м.Маріуполь, Жовтневий район, проспект Нахімова, буд.186, офіс 46, , п/р №6473 в ТВБВ №10004/0289 в філії АТ Ощадбанк м.Краматорськ, МФО 335106) на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ), в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м.Одеса, вул.Пантелеймонівська, буд.19, , п/р №4247 в філії Одеське обласне управління АТ Ощадбанк м.Одеса, МФО 328845) штрафні санкції у розмірі 31874,08 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1452,49 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. В судовому засіданні 15.06.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

8. Повний текст рішення складено та підписано 20.06.2017р.

Суддя О.В. Кротінова