КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Справа№ 910/20408/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Чорної Л.В.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Замкова М.О. - за довіреністю;

від відповідача: Мицько Р.М. - за довіреністю; Кравець Д.І. - за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" на рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2017 (дата підписання 19.04.2017)

у справі № 910/20408/15 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про внесення змін до договору на технічне обслуговування газорозподільних об'єктів №17/10-679 від 01.10.2010 року та викладення його у відповідній редакції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/20408/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/20408/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Також скаржник просить суд поновити пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте без врахування дійсних обставин справи, з порушенням норм господарського судочинства та норм чинного законодавства України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Чорної Л.В., Хрипуна О.О. поновлено Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" на рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/20408/15 до провадження, розгляд справи призначено на 14.06.2017.

14.06.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні 14.06.2017 представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представники відповідача заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.10.2010 між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (замовник) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (виконавець) було укладено договір №17/10-679 на технічне обслуговування газорозподільних об'єктів, відповідно до п.1.1 якого з метою забезпечення належної експлуатації об'єктів газорозподільної системи, замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт і послуг з технічного обслуговування газорозподільних об'єктів, які належать замовнику, згідно з переліком, зазначеним у додатку №1 до цього договору.

Згідно п.1.2. договору №17/10-679 від 01.10.2010 перелік послуг з технічного обслуговування об'єктів зазначений у додатку 2 до цього договору.

Відповідно до п.1.3. договору №17/10-679 від 01.10.2010 виконавець зобов'язується виконувати весь комплекс послуг з технічного обслуговування об'єктів, виконання яких є необхідним для забезпечення нормального функціонування об'єктів.

За умовами п.п.2.1, 2.2 договору №17/10-679 від 01.10.2010 щомісячна вартість виконання робіт та послуг з технічного обслуговування об'єктів (ПТО) складає з урахуванням податку на додану вартість 100 грн. відповідно до розрахунку, що є додатком №3 до договору. Вартість робіт з капітального ремонту, реконструкції або заміни об'єктів визначається на підставі окремого договору, укладеного сторонами.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання та скріплення печатками сторін і діє з 01.10.2010 до 31.12.2010. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. У разі, якщо жодна зі сторін письмово не заявить про бажання щодо його припинення за місяць до закінчення дії цього договору, договір вважається продовженим на наступний квартал та на таких саме умовах (п.п.10.1, 10.2 договору №17/10-679 від 01.10.2010).

Відповідно до п.12.1. договору №17/10-679 від 01.10.2010 усі зміни і доповнення до цього договору можуть бути внесені за згодою сторін в письмовій формі шляхом укладення додаткових угод.

01.01.2013 набули чинності зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання угод про розподіл продукції", відповідно до яких експлуатація складових Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами. Власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових (ч.ч.4, 5 ст.7-1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу").

Зазначені договори укладаються відповідно до типових форм, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ).

Постановою №226 від 07.03.2013 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, затверджено типовий договір на господарське відання складовими Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами). Вказану Постанову було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.03.2013 за №494/23026.

Постановою №227 від 07.03.2013 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, затверджено типовий договір на користування складовими Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами). Означена Постанова зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.03.2013 за №492/23024.

Постановою №228 від 07.03.2013 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.03.2013р. за №493/23025, затверджено типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами).

За змістом п. 2 вказаної постанови власникам складових Єдиної газотранспортної системи України та газотранспортним і газорозподільним підприємствам необхідно привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), затвердженого цією постановою, у місячний строк з дня набрання нею чинності.

Пункт 4 постанови НКРЕ № 228 від 07.03.2013 передбачає, що ця постанова набирає чинності з 01 квітня 2013, але не раніше дня її офіційного опублікування. Дана постанова НКРЕ була опублікована та набрала чинності 12.04.2013.

З метою приведення укладеного між сторонами договору у відповідність до Типового договору, затвердженого постановою №228, позивач листом №5490/19 від 17.12.2014 надіслав на адресу відповідача додаткову угоду №1 до договору на технічне обслуговування газорозподільних об'єктів №17/10-679 від 01.10.2010.

Проте, додаткова угода до договору на технічне обслуговування газорозподільних об'єктів №17/10-679 від 01.10.2010 сторонами укладена не була.

Позивач вказує на те, що умови договору №17/10-679 від 01.10.2010 на момент звернення до суду з позовом суперечили вимогам чинного законодавства, а відносини сторін не могли продовжуватись на підставі умов означеного правочину, що і стало підставою для звернення до суду з позовними вимогами про внесення змін до договору на технічне обслуговування газорозподільних об'єктів №17/10-679 від 01.10.2010 в запропонованій позивачем редакції на підставі приписів ст. 652 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.ч.1, 2, 4 ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Тобто, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Отже, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин, і саме позивач повинен довести наявність вищевказаних умов в їх сукупності. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 23.05.2011 Верховного Суду України по справі №3-47гс11.

Як на істотну зміну обставин, позивач посилається на приписи ст. 7-1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" та Постанову №228 від 07.03.2013 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, якою затверджено типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання угод про розподіл продукції", який вступив в дію з 01.01.2013, внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", зокрема, доповнено його статтею 7-1, відповідно до частин четвертої та п'ятої якої власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов'язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових. Експлуатація Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами.

Колегія суддів зазначає, що істотною зміною обставин не може бути прийнята постанова НКРЕ від 07.03.2013 №228, якою було затверджено типовий договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України та внесення змін до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", оскільки укладення господарських договорів на основі типового договору повинно здійснюватись з додержанням умов, передбачених ст. 179 ГК України, а не внесенням змін до діючого договору.

Відповідно до ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч.3 ст.184 Господарського кодексу України ).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що виконання договору №17/10-679 від 01.10.2010 позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні договору.

За умовами п.п.2.1, 2.2 договору №17/10-679 від 01.10.2010 позивач при укладенні договору розраховував на отримання вартості виконання робіт та послуг з технічного обслуговування об'єктів (ПТО) з урахуванням податку на додану вартість 100 грн. відповідно до розрахунку, що є додатком №3 до договору. Вартість робіт з капітального ремонту, реконструкції або заміни об'єктів визначається на підставі окремого договору, укладеного сторонами.

Відповідно до умов проекту додаткової угоди № 1 до договору №17/10-679 від 01.10.2010 Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" є замовником, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" є виконавцем щодо надання послуг з експлуатації об'єкта, що включає здійснення виконавцем комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту, в строки та порядку, що передбачені цим договором та чинними нормативно-правовими актами. Вартість послуг (робіт) визначається сторонами відповідно до переліку послуг (робіт) з експлуатації об'єкта газопостачання, що надаються виконавцем замовнику та становить 77 707,02 грн., у тому числі податок на додану вартість 12 951,20 (20%) грн.

Відтак, виходячи з наведеного, позивачем не доведено того, що він, як заінтересована сторона, внаслідок настання обставин, на які він посилається як на істотну зміну обставин, позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору №17/10-679 від 01.10.2010.

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції, Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" втратив свою чинність з 01.10.2015 згідно із Законом України "Про ринок природного газу".

Одночасно, Постанови №226 від 09.03.2013, №227 від 07.03.2013 та №228 від 07.03.2013 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, також втратили чинність з 27.11.2015 на підставі Постанови №2494 від 30.09.2015 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем" Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тобто, на момент розгляду справи по суті в суді першої інстанції обставини, на які заявник посилався як на істотну зміну обставин, в якості обґрунтування наявності підстав для внесення змін до договору №17/10-679 від 01.10.2010, перестали існувати.

Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та внесення змін до договору №17/10-679 від 01.10.2010, з підстав, викладених позивачем в позовній заяві.

Також господарським судом вірно зазначено, що за приписами чинного господарського процесуального законодавства, суд при вирішенні спору по суті обмежений предметом та підставами позовних вимог, що визначені позивачем та не може спонукати до їх уточнення.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Інших підстав позовних вимог, як внесення змін до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" та затвердження Постановами №226 від 09.03.2013, №227 від 07.03.2013 та №228 від 07.03.2013 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, типових договорів на господарське відання складовими Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), на користування складовими Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) та на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами), для внесення змін до договору №17/10-679 від 01.10.2010, позивачем не наведено.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про внесення змін до договору.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/20408/15 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" на рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/20408/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/20408/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/20408/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Л.В. Чорна

О.О. Хрипун