КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 910/3361/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.06.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест» на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017 року

по справі №910/3361/17 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест»

до публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Авант-Банк» Ларченко Ірини Миколаївни

про стягнення заборгованості в розмірі 216 968,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.03.2017 у справі №910/3361/17 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Венбест" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Тищенко О.В., суддів: Тарасенко К.В., Іоннікової І.А апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає подану апеляційну скаргу позивача безпідставною та необґрунтованою. Відповідач просив суд апеляційної інстанції, відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест» надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів, зазначених у ній, та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 20.03.2017 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явилися у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено договір № 782-Ф від 01.09.2014 року, відповідно до п. 2.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується здійснити заходи з охорони майна на об'єктах замовника згідно розрахунку-дислокації об'єктів та оперативно реагувати на правопорушення, що скоюються на території охоронюваного об'єкта.

Відповідно до п.п. 3.2.13 договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги виконавця за цим договором.

Пунктами 8.1, 8.2 договору передбачено, що вартість послуг виконавця визначається Розрахунком-дислокацією вартості постів ТОВ «ВЕНБЕСТ» по охороні об'єкту ПАТ «АВАНТ-БАНК» (додаток № 1), який є невід'ємною частиною договору.

Оплата за договором здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, в термін перших п'яти банківських днів з моменту підписання договору.

Відповідно до п. 8.5 договору, фактичне надання послуг підтверджується Актом наданих послуг, що складається виконавцем та направляється на підпис замовника не пізніше п'яти перших днів місяця наступного за місяцем у якому надавалися послуги. Замовник має право підписати та направити виконавцю Акт наданих послуг, або не підписувати або надавати письмові пояснення. Якщо протягом 10 календарних днів після отримання Акту наданих послуг замовник відмовляється його підписувати або надавати письмові пояснення щодо відмови, послуги охорони вважаються наданими у повному обсязі без зауважень.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами й скріплення печатками сторін. Строк договору починає свій перебіг з моменту, визначеному Розрахунком-дислокацією (п. 9.2 договору).

Як зазначає позивач, він надав для підписання відповідачеві акти наданих послуг на загальну суму 216 968, 00 грн., за грудень 2015 року на суму 114 000,00 грн. та за січень 2016 року на суму 102 968,00 грн., однак вказані акти відповідачем не підписано та кошти не сплачено.

В матеріалах справи наявні акт № Ф-12/782 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за грудень 2015 року та акт № Ф-01*/782 здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень 2016 року, підписані зі сторони відповідача невстановленими особами без проставлення печатки відповідача, службове розслідування позивача, пояснювальні записки на ім'я керівника позивача, табелі обліку робочого часу, копії постового журналу щодо виконання зобов'язань за договором у вищезазначений період.

Так, у березні 2017 року ТОВ «Венбест» звернулося до господарського суду до ПАТ «Авант-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Авант - Банк» Ларченко Ірини Миколаївни про стягнення заборгованості в розмірі 216 968,00 грн.

Як зазначалось вище рішенням господарського суду міста Києва від 20.03.2017 у справі №910/3361/17 в позові відмовлено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаного позову, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 96 від 29.01.2016 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Авант-Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 29.01.2016 року по 28.02.2016 року включно. Призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Авант-Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко Ірину Миколаївну на один місяць з 29.01.2016 року по 28.02.2016 року включно.

Відповідно до Постанови Національного банку України № 109 від 25.02.2016 року було вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Авант-Банк». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 262 від 26.02.2016 року, на підставі Постанови НБУ № 109 від 25.02.2016 року вирішено: - припинити здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Авант-Банк» з 26 лютого 2016 року; - відкликати всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Авант-Банк», Ларченко І.М. з 26 лютого 2016 року; - розпочати процедуру ліквідації ПАТ «Авант-Банк» з 26.02.2016 року по 25.02.2018 року включно; - призначити уповноваженою особою Фонду та делегувати всі повноваження ліквідатора ПАТ «АВАНТ-БАНК», зазначені у Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному зазначеним Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко І.М. строком на два роки з 26 лютого 2016 року по 25 лютого 2018 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2021 від 06.10.2016 року, змінено уповноважену особу на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора відповідача на Чернявську Олену Степанівну з 07.10.2016 року.

Як вірно вказав суд першої інстанції, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах, які виникли між сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Відповідно до абз. 3 п. 2 та п. 3 ст. 46 Закону з дня призначення Уповноваженої особи, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду м. Києва від 03.08.2016 року по справі №910/9239/16, за позовом ТОВ «Венбест» до ПАТ «Авант-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Авант-Банк» Ларченко Ірини Миколаївни про зобов'язання вчинити дії, що залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 року, відмовлено позивачеві у задоволені позову про зобов'язання при складанні кошторису витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації ПАТ «Авант-Банк», включити витрати за надані послуги згідно договору № 782-Ф від 01.09.2014 року на загальну суму 216 968, 00 грн., а саме за грудень 2015 року у сумі 114 000 грн. та січень 2016 у сумі 102 968, 00 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що 29.01.2016 року ПАТ «Авант-Банк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ «Авант-Банк» Ларченко І.М. повідомив ТОВ «Венбест», про введення тимчасової адміністрації та про гарантування оплати за договорами про надання послуг охорони, укладених між ПАТ «Авант-Банк» та ТОВ «Венбест» починаючи з січня 2016 року, тобто з дати призначення Уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію банку.

10.02.2016 року позивач звернувся до банку з листом про підписання актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договорами охорони банку, в якому просить підписати акти та провести відповідні розрахунки за рахунками-фактурами за період з березня 2015 року по грудень 2015 року.

У відповідь на вказаний лист, банк повідомив ТОВ «Венбест» про розірвання договору № 782-Ф від 01.09.2014 року.

18.02.2016 року між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору про зміну додатку № 1 - Розрахунку-дислокації.

01.04.2016 року між сторонами підписано додаткову угоду № 2 до договору про припинення дії договору з 01.04.2016 року.

05.05.2016 року ТОВ «Венбест» вкотре звернулось до ПАТ «Авант-Банк» з листом вих. № 2083 про прийняття та оплату наданих послуг, установленого обладнання, та надав на підписання та скріплення печаткою рахунки та акти за грудень 2015 - січень 2016 року.

27.05.2016 року ПАТ «Авант-Банк» направив на адресу позивача відповідь вих. № 2621, та повідомив про відхилення заявлених вимог щодо прийняття та оплати наданих послуг, установленого обладнання за укладеними банком договорами, у зв'язку з тим, що ТОВ «Венбест» як виконавцем не було надано належного підтвердження щодо виконання зобов'язань за договорами та обсягу виконаних робіт.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В матеріалах справи наявний гарантійний лист уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію відповідача І.М. Ларченко без номеру та дати про гарантування оплати з 29 січня 2016 року. Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що з вказаного гарантійного листа вбачається, що оплата гарантується лише з 29.01.2016 року.

Відповідно до ст.44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: 1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення.

Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

Як вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено судом, процедуру ліквідації ПАТ «АВАНТ-БАНК» розпочато з 26.02.2016 року.

Пунктом 2.17. Положення визначено коло повноважень, покладених на Фонд та/або уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку, серед яких зокрема й складання та виконання кошторису витрат банку, пов'язаних зі здійсненням його ліквідації, згідно з цим Положенням.

Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) здійснює витрати на ліквідацію неплатоспроможного банку за рахунок коштів банку в межах кошторису витрат банку на здійснення ліквідації (далі - кошторис), затвердженого виконавчою дирекцією Фонду (п. 3.5 Положення).

Як вірно вказав місцевий господарський суд, кошторис витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації включає в себе витрати, які безпосередньо може понести банк з моменту початку процедури ліквідації.

Натомість, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач просить суд стягнути заборгованість за надані послуги за грудень 2015 року та за січень 2016 року, хоча, процедура ліквідації була розпочата лише 26 лютого 2016 року.

Відповідно до ч. 1 статті 49 Закону Уповноважена особа припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію ПАТ «АВАНТ-БАНК» колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що скаржником, ані під час розгляду справи у суду першої інстанції, ані під час розгляду справи у суду апеляційної інстанції, не було надано доказів подання позивачем заяви про включення своїх вимог до реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення з банку коштів у сумі 216 968,00 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів в обґрунтування заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест» на рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017 прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким, що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Венбест» на рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017 року у справі № 910/3361/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2017 року у справі № 910/3361/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/3361/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко