Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" липня 2017 р. Справа № 906/487/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевську О.П.

- за участю секретаря судового засідання: Овсієнко Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №б/н від 25.10.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №б/н від 15.07.2016р.

від третьої особи: ОСОБА_3 дов. від 09.08.16

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підпрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (м.Ужгород)

до Державного підприємства "Словечанське лісове господарство"

- за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 митниця ДФС (м. Ужгород)

про стягнення 3015,48 грн.

Позивач "Укрзалізниця" (м. Київ) в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" РВ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" звернулася до господарського суду з позовом до відповідача ДП "Словечанське лісове господарство" про стягнення на його користь 3015, 48 грн.

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на те, що 06.12.2016р. вагони №67790220 та №67885053 з вантажем "лесоматериалы прочие" затримано митницею на ст. Батьово для проведення митного огляду згідно заявки Митного посту "Залізничний" від 06.12.2016 №225/16, про що складено Акт загальної форми №11369, після проведення митного огляду, 07.12.16 вагони було відпущено, а за час затримки вагонів на станції Батьово залізницею проведено нарахування платежів та зборів у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах залізниці України та пов'язані з ними послуги, тарифного керівництва №1 із застосуванням коефіцієнта 2,302, отже, загальна сума нарахованих зборів та платежів відповідача становить 3015, 48 грн., з яких: плата за користування вагонами - 150, 60 грн.; маневрова робота - 1347, 10 грн., повідомлення власника вантажу - 122, 00 грн., зберігання вантажу у вагонах - 893, 20 грн., ПДВ 20% - 502, 58 грн.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 15, 16, 22, 28, 32 СМГС, ст.ст. 306, 307 ГК України, ст.ст. 1, 4, 218 МК України, ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. ст. 4, 119 Статуту залізниць України, Правила перевезення вантажів, Правила користування вагонами та контейнерами.

Ухвалою від 09.06.2017р. господарський суд порушив провадження у справі №906/487/17, вжив заходи по підготовці справи до розгляду.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача відзиву на позов не подав, однак в усній формі проти позовних вимог заперечив та задав позивачу питання, щодо того яким документом підтверджуються договірні відносини між позивачем та відповідачем.

Представник позивача зазначив, що саме накладна є підтвердженням договірних відносин відповідача із позивачем.

Представник відповідача доводить, що у накладній, яка є підтвердженням договірних відносин, вказана інша юридична особа, а не відповідач.

Позивач в усній формі заявив суду клопотання в порядку ст. 24 ГПК України про заміну у справі відповідача належним відповідачем, а саме на Дочірнє підприємство "Словечанський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблліс" () .

Представник відповідача заперечив проти заявленого позивачем клопотання, оскільки позивач не надав доказів того, що залізнична накладна є належним доказом, що підтверджує договірні відносини між позивачем, та юридичною особою, що вказана в СМГС накладній, а також додатково доводить, що позивач має надати оригінали накладної до суду.

Третя особа ОСОБА_4 митниця ДФС подала суду письмові пояснення за №256/33/07-70-10 від 21.06.2017р. в яких заперечує позовні вимоги, вказує на те, що факт виникнення у відповідача на підставі Угоди про МВЗС, ст. 218 Митного кодексу України, Статуту залізниць України зобов'язання сплатити платежі за вчинені позивачем розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю.

В засіданні суду 03.07.2017р. господарським судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду про відмову у позові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як доводить позивач, 29.11.2016р. та 30.11.16р. із станції Овруч (Ovruch) Південно-Західної залізниці ДП "Словечанський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" було відправлено вагони №№67790220 та 67885053 по відправках №442889, 442897 з вантажем "лесоматериалы прочие" (а.с. 11-12).

Одержувачем вантажу у документах визначено підприємство "Швишш Кроно КФТ" (станція призначення Вашарошнамень Ипар ул. 1 Венгрия)

06.12.2016р. згідно із заявкою митного посту "Залізничний" Відділу митного оформлення №4 (Батєво) за вих.№225/16, адресована в.о. начальнику ст. Батьово ОСОБА_5, на підставі ст. 218, 338 Митного кодексу України для проведення митного огляду згідно п. 5 ПКМУ №467 від 23.05.2012р. на 11 колію сортувального парку залізниці слід було подати вагони, серед інших, №№67885053 та 67790220 за накладними 442897 та 442889 (а.с. 15).

06.12.2016р. вагони були затримані на станції Батьово для проведення митного огляду згідно заявки Митного посту "Залізничний" від 06.12.2016р. №225/16, про що залізницею складено Акт загальної форми №11369 (ГУ-23) (а.с. 13).

Станцією Батьово надано телеграфне повідомлення №48 від 06.12.16р. про інформування вантажовідправника ДП "Словечанське ЛХ" про затримку вагонів за №№67790220 та 67885053 згідно заявки митниці за №225/16 від 06.12.2016р. (а.с. 16).

07.12.16р. після проведення митного огляду, вагони за №№67790220 та 67885053 було відпущено, про що складено акт загальної форми №882 від 07.12.16р. (ГУ-23) (а.с. 14).

За час затримки вагонів №№ 67790220 та 67885053 на станції Батьово залізницею здійснено нарахування платежів і зборів у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах залізниці України та пов'язані з ними послуги, тарифного керівництва №1 із застосуванням коефіцієнта 2,302, а саме:

- користування вагонами (згідно акту №882 від 07.12.16р.) - 150, 60 грн.;

- повідомлення власника вантажу - 122, 00 грн.;

- зберігання вантажу - вагон №67790220 - 442, 00 грн., вагон № 67885053 - 451, 20 грн., загалом на суму 893, 20 грн.;

- за маневрову роботу - 1347, 10 грн.;

- ПДВ 20% - 1347, 10 грн.

Загалом, позивачем наразовано ДП "Словечанське ЛГ" до оплати коштів за користування вагонами та інші послуги на станції в сумі 3015, 48 грн. (а.с. 17).

Як свідчать матеріали справи, несплата відповідачем нарахованих платежів за затримку вагонів стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду з вимогою про стягнення коштів на суму 3015, 48 грн. за час затримки вагонів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно розглянувши в сукупності до ст. 43 ГПК України всі обставини справи, господарський суд прийшов до про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За пунктами 2, 5 ст. 306 ГК України передбачено, що суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457).

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Згідно з параграфу 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком: одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Слід вказати, що правове регулювання порядку та умов користування вагонами і контейнерами парку залізниць України, парку залізниць інших держав, а також тих, що належать підприємствам та орендовані ними, за час затримки на коліях залізниць загального користування, здійснюється за Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату.

За приписами статті 119 Статуту залізниць України унормовано, що зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 3, 4 Правил користування вагонами і контейнерами, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

У відповідності до пунктів 6, 10, 12, 13 Правил користування вагонам і контейнерами, станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером.

Поряд з цим, нормою ст. 46 Статуту залізниць України передбачено плату за зберігання вантажу, що прибув на станцію, строк якого перевищує добу. Безкоштовний строк зберігання вантажу обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Таким чином приписами законодавства унормовано обов'язок вантажовідправника, вантажоодержувача сплачувати залізниці плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням. Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами є вичерпними, затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, до цих підстав не віднесено (п. 17 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" ).

До того ж як зазначено у п. 5.15 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 №04-5/601, плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Згідно з параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Звідси слід дійти висновку, що у разі понесення перевізником додаткових витрат за затримку вагонів пов'язану з митним оформленням, вантажовідправник зобов'язаний відшкодувати йому всі платежі виставлені до сплати за користування вагонами.

Судом встановлено, що вагони за №№67885053 та 67790220 за накладними 442897 та 442889 оформлені відправником - ДП "Словечанський лесхоз АПК" ЖОКАП "Житомироблагролес" із зазначенням адреси: Житомирськая, Овручский, с. Словечно, ул. Октябрьская, дом. 33, код 05437629, подпись ОСОБА_6, електронная почта Е-mail: wechno-apk@yandex., тел. НОМЕР_1 (а.с. 11-12).

Відповідно до ст. 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Натомість, залізницею позов пред'явлено до відповідача Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" (вул. Лісова, буд. 13, с. Словечне, Овруцький р-н, Житомирська обл., ), тобто до іншої юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 21 ГПК України передбачено, що відповідачами є юридичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Пунктом 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи, зокрема, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним.

Тобто, у випадку, коли суд встановить, що позов подано не до тієї особи, яка має відповідати перед позивачем, за клопотання сторони або за своєю ініціативою може замінити неналежного відповідача на належного, або ж відмовити в позові.

Судом встановлено, що юридична особа Державне підприємство "Словечанське лісове господарство" (вул. Лісова, буд. 13, с. Словечне, Овруцький р-н, Житомирська обл., ) не є відповідачем за даним позовом та не може відповідати за пред'явленою позивачем до нього вимогою.

Відповідно до абз. 5 п. 1.3. Постанови №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" стаття 24 ГПК не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача. Проте відхилення такого клопотання і задоволення позову за рахунок неналежного відповідача можуть бути підставою для скасування рішення згідно з пунктом 3 частини третьої статті 104 ГПК.

Водночас, залучення до участі у справі іншого відповідача або заміна неналежного відповідача є правом, а не обов'язком суду.

З огляду на вищезазначене, господарський суд, враховуючи позицію Вищого господарського суду України, зважаючи на заперечення представника відповідача, відмовляє у задоволенні усного клопотання представника позивача про заміну відповідача на належного - Дочірнє підприємство "Словечанський лісгосп АПК"Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради в порядку ст. 24 ГПК України.

Вищезазначене є підставою для відмови у задоволенні позову. Водночас позивач вправі звернутися з позовом до належного відповідача.

За правилами ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05 липня 2017року.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2-3 позивачу на адреси 1. Регіон. філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1) рек. з повідомл. 2. Виробничому структурному підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (88018, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Ф.Тихого, 8) простою

4- відповідачу (простою)

5- третій особі на стороні відповідача ОСОБА_4 митниці ДФС (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 20) простою