ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" червня 2017 р.Справа № 924/320/17

Господарський суд Хмельницької області у склад судді Заверухи С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця, м. Львів

до 1. державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута Хмельницької області

2. Закарпатської митниці ДФС, м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2 - Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород

про стягнення 561317,14 грн.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 05.10.16р.

відповідача 1: ОСОБА_2 - доручення № 417 від 14.11.16р.; ОСОБА_3 - доручення № 171 від 21.04.17р., ОСОБА_4 представник за дорученням № 47 від 10.04.2017 р.

відповідача 2: ОСОБА_5 довіреність від 09.08.16р.

третьої особи: представник за довіреністю ОСОБА_6

Повне рішення складено 20.06. 2017 року.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 561317,14 грн. платежів, нарахованих за час затримки вагонів. Свої вимоги мотивує тим, що у травні 2016 року ДП "Славутське лісове господарство" відправило зі станції ОСОБА_7 залізниці до станції Ліскова ЖСР вагони №66170564, №68746668 з вантажем "деревина паливна", відправки №№ 491886, 4892245.

14.05.2016 року та 15.05.2016 року вказані вагони були відчеплені на ст. Чоп для проведення переогляду згідно з актами загальної форми від 14.05.2016 року №7557 та №7561 від 15.05.2016 року, на підставі заявок Закарпатської митниці ДФС №07-70-61/60/36 від 14.05.2016 року та №07-70-61/60/39 від 15.05.2016 року, вагони подано для здійснення митного огляду (переогляду) на ділянку митного контролю та надано телеграфічні повідомлення від 14.05.2016 року №134 та від 16.05.2016 року №160 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника.

За час простою зазначених вагонів з 14.05.2016 року по 29.10.2016 року залізниця на виконання заявок Закарпатської митниці здійснювала переміщення вагонів на ст. Батьово, вивантаження, зважування та завантаження вантажу.

З врахуванням зазначеного, позивач, керуючись ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 218 Митного кодексу України, на підставі складених актів загальної форми №№7051, 7052, 7053, 7054, 53, 196, 256, 255, 197, 39 нарахував відповідачу 561317,14 грн. за затримку вагонів згідно з ставками Збірника тарифів №1 із застосуванням коригувального коефіцієнта.

Ухвалою суду від 15.05.2017 року до участі в справі в якості іншого відповідача залучено Закарпатську митницю ДФС, м. Ужгород.

Повноважний представник позивача в судових засіданнях позов підтримав в повному обсязі, наполягає на його задоволенні, вважає позовні вимоги обґрунтованими. В надісланих на адресу суду поясненнях №ДН-5-ДНЮ/131 від 27.04.2017 року додатково звертає увагу суду на підставності заявлення позовних вимог саме до ДП "Славутське лісове господарство". В підтвердження наводить ст. 218 Митного кодексу України, судову практику Вищого господарського суду України, викладену в постанові від 11.12.2014 року у справі №908/356/14. Звертає увагу суду і на дотримання в повному обсязі митними органами вимог Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України, оскільки в силу положень ст. 320 Митного кодексу України не допускається визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.

Акцентує увагу суду і на тому, що встановлення правомірності дій посадових осіб Закарпатської митниці ДФС не є предметом даного спору і не може розглядатися в даному судовому провадженні.

Зауважує також на підставності нарахування платежів і зборів, які проведено залізницею за час проведення митних формальностей, оскільки такі нарахування здійснено у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 року №317. Додатково зазначає, що факт визнання судом бездіяльності митниці протиправною не має процесуального відношення до даного спору про відшкодування витрат залізниці.

У надісланих на адресу суду додаткових поясненнях №ФН-5-ДНЮ/235 від 12.06.2017 року наголошує на зверненні до суду із даним позовом в межах строку позовної давності, оскільки лише з моменту звільнення вагонів проведено усі остаточні нарахування, тому саме ця подія є початком перебігу 9-ти місячного строку позовної давності. Зауважує також на правомірності складання саме актів загальної форми, а не комерційних актів.

Представники відповідача 1 під час судових розглядів справи та у наданому суду відзиві на позов №173 від 20.04.2017 року проти позовних вимог заперечують в повному обсязі. Заперечення мотивують тим, що ДП "Славутський лісгосп" не був повідомлений представниками митниці про час та місце огляду вантажу, ні про факт затримки вагонів, чим порушено право на захист інтересів відповідача.

Не погоджуючись із діями митниці, відповідачем оскаржено протиправну бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів, зокрема, №№66170564 та 68746668. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів №№66170564 та 68746668.

З врахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст.ст. 40, 338 Митного кодексу України, відповідач вважає, що саме митниця повинна нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, тому просить в позові відмовити.

У клопотанні від 06.06.2017 року зазначає, що вагони з вини державного підприємства не затримувались, відтак вважає, що саме митниця повинна відшкодувати понесені залізницею витрати. Зауважує, що в даному випадку залізницею повинен був складатися комерційний акт, а не акт загальної форми, а самі нарахування, здійснені залізницею, підлягали включенню до накопичувальних карт. Звертає увагу суду і на те, що відповідач не укладав жодних договорів із залізницею на надання додаткових послуг.

Відповідачем 1 в судовому засіданні 06.06.2017 року додатково подано клопотання про застосування строків позовної давності, у якому відповідач просить суд відмовити у позові ПАТ "Українська залізниця" з мотивів пропуску строку позовної давності. Своє клопотання мотивує тим, що позивач дізнався про порушення свого права у травні 2016 року у зв'язку із складенням актів загальної форми №39 та №7561, таким чином, з врахуванням положень ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, 9-ти місячний строк давності для звернення до суду із даним позовом, на думку відповідача, сплив.

Відповідачем 1 в судовому засіданні надано клопотання, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову до державного підприємства з підстав, заявлених у попередніх поясненнях, окрім цього посилається на практику Європейського суду з прав людини, стверджуючи, що бездіяльність відповідача 2 та порушення допущені нею, не повинні мати негативні наслідки для підприємства.

Відповідач 2 (Закарпатська митниця ДФС) у відзиві на позовну заяву та представник в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивачем не доведено розмір позовних вимог в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України; зауважує, що було пропущено дев'ятимісячний строк для звернення до суду із даним позовом в силу положень ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне сполучення. Зазначає і про відсутність встановлених рішеннями судів обставин, які б мали значення для даної справи. Окрім того, вважає, що спір із відповідачем 2 є підсудним адміністративним судам. По суті спору вказує, що саме на відповідачу 1 лежить обов'язок сплатити платежі за вчинені позивачем операції, необхідні для здійснення митного контролю.

Ухвалою суду від 20.06.2017 р. залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2 - Закарпатську обласну державну адміністрацію, м. Ужгород.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог до відповідача 2 заперечує, позовні вимоги до відповідача 1 підтримав у повному об'ємі з підстав, заявлених позивачем.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

Як вбачається із накладних №489245 та №491886 вантажовідправником - державним підприємством "Славутське лісове господарство" відправлено зі ст. Славута Південно-Західної залізниці вагони №66170564 та №68746668 із дровами паливними. Згідно відмітки на накладній, вагон затримано для митного огляду згідно п. 5 Постанови КМУ від 23.12.2012 року.

Заступник начальника ВМО №2 м/п "Чоп-залізничний" звернувся до начальника станції Чоп та начальника виробничої дільниці ВП Ч-Львів із заявкою №07-70-61/60/36 від 14.06.2016 року, у якій просить на підставі п. 5 ПКМУ від 23.12.2012 року №467 та ст.ст. 218, 338 МКУ подати на 09:00 год. 14.05.2016 року вагон №66170564 з вантажем "Деревина паливна", залізнична накладна №489245 на підкрановий майданчик МЧ Львів та забезпечити вивантаження товару і повторне завантаження.

Працівниками Львівської залізниці складено акт загальної форми №7557 про те, що вагон №66170564 по накладній №489245 затримано митницею згідно заявки №07-70-61/60/36 від 14.05.2016 року для митного контролю; згідно заявки таможні №07-70-61/60/062 від 15.06.2016 року вагон відправлено для переважування на ст. Батьово 15.06.2016 року. З 16.06.2016 року продовжує простій на ст. Чоп.

Залізницею надіслано 14.05.2016 року повідомлення Славутській залізниці із проханням проінформувати відповідача про затримання митницею вагона №66170564.

14.05.2016 року було проведено митний огляд вагону №66170564, про що складено відповідний акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №305019004/16/20.

Відповідно до акту загальної форми №39, по заявці Чопської митниці №07-70-61/60/36 від 14.05.2016 року в зоні митного контролю на підкрановому майданчику проводився митний догляд вагону №66170564. По вказівці інспектора митниці силами бригади МЧ-Львів було вивантажено частину вантажу. 18.05.2016 року о 17:00 год. вантаж зворотньо завантажено. Збір за часткове вивантаження, завантаження та кріплення вантажу склав 676,10 грн.

15.06.2016 року митниця надіслала заявку №07-70-61/60/062 начальнику ВП "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" ДГТО "Львівська залізниця" з проханням подати вагони, в тому числі, №№66170564 та 68746668 для зважування на ділянку ст. Батьово.

Позивачем надіслано 17.06.2016 року Славутській залізниці повідомлення з проханням проінформувати відповідача щодо затриманих вагонів №№66170564 та 68746668.

Закарпатська митниця ДФС надіслала начальнику станції Чоп та заступнику начальника ВП Львівської механізованої дистанції навантажувально-розвантажувальних робіт по Чопській дільниці листа №07-70-61/34/2109 від 17.08.2016 року, у якому просить у зв'язку із проведенням митних формальностей направити вагони №№66170564 та 68746668 на підкрановий майданчик ВП Львівської механізованої дистанції навантажувально-розвантажувальних робіт для здійснення їх вивантаження та митного огляду.

Як вбачається із акту загальної форми №193 від 24.08.2016 року, по заявці Чопської митниці №07-70-61/34/2109 від 17.08.2016 року вагон №66170564 з вантажем - деревина паливна був поданий на 9 колію перевантаження для митного догляду. По вказівці інспектора силами МЧ-1 вантаж в повному об'ємі вивантажений.

25.08.2016 року проведено митний огляд вагонів №№66170564 та 68746668, про що складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №305010002/2016/00053.

Згідно акту загальної форми №197 від 27.08.2016 року по вказівці інспектора Чопської митниці вагон №66170564 був повністю завантажений своїм вантажем засобами бригади МЧ-1. Завантаження проводилось 27.08.2016 року. Збір за завантажувально-розвантажувальні роботи і кріплення вантажу склав 3181,34 грн.

Митниця звернулася із заявкою №07-70-61/60/090 від 01.10.2016 року до залізниці, у якій просить на підставі ухвали суду подати 01.10.2016 року вагони №№68746668 та 66170564 на ділянку підкрановий майданчик МЧ Львів та забезпечити вивантаження та повторне завантаження вантажу.

Працівниками Львівської залізниці 03.10.2016 року складено акт загальної форми №245 про те, що по заявці Чопської митниці №07-70-61/60/090 від 01.10.2016 року вагон №66170564 з вантажем дрова паливні поданий на 9 колію МЧ-1 для догляду. Догляд проводився за присутності інспектора митниці із вивантаженням вантажу засобами бригади МЧ-1.

Відповідно до акту загальної форми №255 від 14.10.2016 року, вагон №66170564 було завантажено своїм вантажем. Збір за завантажувально-розвантажувальні роботи склав 3181,34 грн.

19.10.2016 року Закарпатська митниця ДФС звернулася із листом №07-70-61/34/2797 до начальника ВСП "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця", начальника станції Чоп та генерального директора АТ "Закарпатінтерпорт", у якому просить направити завантажені вагони №№66170654, 68746668 на ділянку перевантаження - контейнерний майданчик АТ "Закарпатінтерпорт" на станції Чоп, здійснити вивантаження із вказаних вагонів вилученого за протоколами про ПМП товару та прийняти їх на відповідальне зберігання.

Згідно акту загальної форми №7052 від 29.10.2016 року, в доповнення до акту загальної форми №7557, затримка розпочалась 14.05.2016 року о 03:00 год. Затримка закінчена 29.10.2016 року о 06:45 год. згідно листа митниці №07-70-61/34/2797 від 19.10.2016 року вагон подано для вивантаження. Збір за користування вагоном за 4077 год. склав 148981,30 грн. Збір за зберігання вантажу до відправлення вагона на станції Батьово за 29 діб - 14419,7 грн., за зберігання з частковим вивантаженням за 4 доби - 58,90 грн., у вагоні за 4 доби - 1841,60 грн., за зберігання після прибуття вагона на ст. Батьово за 121 добу - 56822,60 грн., зберігання з повним вивантаженням за 3 доби - 563,50 грн., зберігання вагона за 3 доби - 40,70 грн., зберігання повторного повного вивантаження за 11 діб - 2066,30 грн., зберігання вагона 11 діб - 149,40 грн., за перевезення - 173,10 грн.; за участь комерційного агента - 152,40 грн., за телеграмне повідомлення - 610,00 грн., за маневрову роботу за 3 години - 4041,60 грн., за подання та забирання двох вагонів - 1626,20 грн.

Як вбачається із акту загальної форми №7054 від 02.11.2016 року, згідно заявки митниці №07-70-61/60/062 від 15.06.2016 року вагон №661705611 відправлено на ст. Батьово для переважування. Тариф склав 2056,00 грн.

Заступник начальника ВМО №2 м/п "Чоп-залізничний" звернувся до начальника станції Чоп та начальника виробничої дільниці ВП Ч-Львів із заявкою №07-70-61/60/39 від 15.06.2016 року, у якій просить на підставі п. 5 ПКМУ від 23.12.2012 року №467 та ст.ст. 218, 338 МКУ подати на 09:00 год. 16.05.2016 року вагон №68746668 з вантажем "Деревина паливна", залізнична накладна №491886 на підкрановий майданчик МЧ Львів та забезпечити вивантаження товару і повторне завантаження.

Працівниками Львівської залізниці складено акт загальної форми №7561 про те, що вагон №68746668 по накладній №491886 від 13.05.2016 року затримано на підставі заявки митниці №07-70-61/60/39 від 15.05.2016 року для митного контролю; згідно заявки таможні №07-70-61/60/062 від 15.06.2016 року вагон відправлено для переважування на ст. Батьово 15.06.2016 року. З 16.06.2016 року продовжує простій на ст. Чоп.

16.05.2016 року позивачем надіслано Славутській залізниці повідомлення з проханням проінформувати відповідача про затримання митницею вагона №68746668.

19.05.2016 року було проведено митний огляд вагону №68746668, про що складено відповідний акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортирних засобів, ручної поклажі та багажу №305010002/16/0022.

Відповідно до акту загальної форми №39 від 19.05.2016 року, частково вивантажено вантаж із вагона №.05.2016 року по заявці Чопської митниці №07-70-61/60/39 від 15.05.2016 року силами бригади МЧ-Львів та завантажено назад без залишку 19.05.2016 року. Збір за часткове вивантаження, завантаження та кріплення вантажу склав 1184,42 грн.

Як вбачається із акту загальної форми №9925 від 15.06.2016 року, по заявці Чопської митниці №07-70-61/34/1476 відбувалось контрольне переважування вагонів, зокрема, вагону №68746668.

Згідно акту загальної форми №49 від 18.05.2016 року, згідно заявки Чопської митниці №07-70-61/60/139 від 15.05.2016 року в зоні митного контролю вивантажена частина вантажу.

Працівниками Львівської залізниці 24.08.2016 року складено акт загальної форми №192 про те, що по заявці Чопської митниці №07-70-61/60/2109 від 17.08.2016 року вагон №68746668 з вантажем деревина паливна був поданий на 9 колію. По вказівці інспектора милами МЧ-1 вантаж в повному об'ємі був вивантажений.

Відповідно до акту загальної форми №196 від 26.08.2016 року вагон №68746668 згідно заявки №07-70-61/34/2109 від 17.08.2016 року було вивантажено 24.08.2016 року. 26.08.2016 року по вказівці інспектора митниці вагон був в повному об'ємі завантажений. Збір за розвантажувально-завантажувальні роботи та кріплення вантажу склав 2979,04 грн.

Згідно акту загальної форми №247 від 04.10.2016 року, по заявці Чопської митниці №07-70-61/60/090 від 01.10.2016 року, вагон №68746668 з вантажем деревина паливна поданий на 9 колію МЧ-1 для догляду. Догляд проведений з повним вивантаженням вантажу засобами бригад МЧ-1.

Як вбачається із акту загальної форми №256 від 17.10.2016 року, вагон №68746668 було завантажено в повному об'ємі своїх вантажем. Збір за розвантажувально-завантажувальні роботи і кріплення вантажу склав 2979,04 грн.

Працівниками Львівської залізниці складено акт загальної форми №7051 від 29.10.2016 року, в доповнення до акту загальної форми №7561, про те, що затримка розпочалась 15.05.2016 року о 22:10 год. Затримка закінчена 29.10.2016 року о 06:45 год. згідно листа митниці №07-70-61/34/2797 від 19.10.2016 року вагон подано для вивантаження. Збір за користування вагоном за 4034 год. склав 147397,50 грн. Збір за зберігання вантажу до відправлення вагона на станції Батьово за 29 діб - 13618,6 грн., за зберігання з частковим вивантаженням за 1 добу - 47,90 грн., у вагоні за 1 добу - 349,90 грн., за зберігання після прибуття вагона на ст. Батьово за 120 діб - 51933,10 грн., зберігання з повним вивантаженням за 2 доби - 346,20 грн., зберігання вагона за 2 доби - 27, 20 грн., зберігання повторного повного вивантаження за 13 діб - 2250,40 грн., зберігання вагона 13 діб - 176,60 грн., за перевезення - 173,10 грн.; за участь комерційного агента - 152, 4 грн., за телеграмне повідомлення - 122,00, за маневрову роботу за 1,5 годин - 2020,80 грн.

22.10.2016 року позивачем надіслано повідомлення ст. Славута-1 з проханням проінформувати відповідача про направлення вагонів №№66170564 та 68746668 в зону митного контролю АТ "Закарпатінтерпорт" для вилучення вантажу.

Як вбачається із акту загальної форми №7053 від 02.11.2016 року, згідно заявки митниці №07-70-61/60/062 від 15.06.2016 року вагон №68746668 відправлено на ст. Батьово для переважування. Тариф склав 2048,00 грн.

Згідно наданих позивачем розрахунків сум за користування вагонами та інші послуги на станції Чоп, сума за час затримки вагона №68746668 склала 272957,84 грн. та за час затримки вагона №66170564 - 288359,30 грн.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.09.2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів, в тому числі №№66170564 та 68746668.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Статтею 306 ГК України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою КМ України від 06.04.1998 р. № 457) (далі - Статут).

У відповідності до ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Разом з тим, частиною 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996 р., ст. 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Відповідно до ст. 119 Статуту, п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458 (далі за текстом Правила та/або Правила користування вагонами і контейнерами), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р., збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до ст. 46 Статуту вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009р. за № 317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Пунктами 3, 8 Правил користування вагонам і контейнерами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999р. № 113 передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актом про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актом загальної форми ГУ-23. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

У відповідності до пунктів 10, 12, 13 вказаних Правил станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 864/5085.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не являються підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Статуту залізниць України умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

В силу п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Пунктом 2.10 названих Правил передбачено, що усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Враховуючи те, що матеріалами справи документально підтверджено факт затримки вагонів, вказане не заперечується сторонами, розрахунок суми за простій вагонів №№ 68746668 та 66170564 оформлено актами загальної форми, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача по відношенню до відповідача в частині нарахування плати за користування вагонами в розмірі 147397,50 грн. та 148981,30 грн. відповідно.

Крім того, слід зазначити, що згідно з п. 5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Згідно параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникло по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Згідно параграфу 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком: одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Порядок взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами, затверджений наказом Державної Митної служби України та Міністерства транспорту України від 28.05.2004 N 399/442, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.06.2004 визначає, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в місцях загального користування й перебувають під охороною залізниці, а для здійснення митних процедур можуть подаватися в інші зони митного контролю.

Посадові особи залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати будь-які операції з ними (навантаження, вивантаження, перевантаження, виправлення пошкоджень упакування, розпакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митного органу.

Частина 2 статті 218 Митного кодексу України, що міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті" передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті: розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

З викладеного вбачається, що обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі №907/501/16 від 01.03.2017 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Частинами 1, 2 статті 325 Митного кодексу України визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною п'ятою статті 338 названого вище Кодексу встановлено, що, зокрема, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

З аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що ст.ст. 325, 338 Митного кодексу України, включені у глави 47 Організація митного контролю та 48 Зони митного контролю відповідно, які містять загальні принципи та норми проходження процедури митного контролюю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як ст. 218 Митного кодексу України включена у главу 32 Митні формальності на залізничному транспорті, яка містить спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті та підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін, як спеціальна норма права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема, актами загальної форми №№7561, 9925, 7051, 7053, 256, 247, 196, 192, 53, 49 (щодо вагона №68746668), та актами загальної форми №№7557, 9925, 7052, 7054, 255, 245, 197, 193, 39 (щодо вагона №66170564), вказані вагони, вантажовідправником яких є відповідач - ДП "Славутське лісове господарство", були затримані митницею для проведення митних формальностей, та, в подальшому, вантаж з яких було вилучено.

Під час здійснення митного огляду митницею надавалися відповідні розпорядження працівникам залізниці. Зокрема, що затримання вагонів, їх розвантаження та завантаження, переміщення та зважування. Окрім того, залізницею проводилось повідомлення вантажовідправника про затримання вагонів та подальші дії щодо них.

Також, органом митного контролю за участю комерційного агента було здійснено повний митний огляд вантажу, про що складено акти про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №№ 305010002/16/0022 та 305010002/2016/00053.

Надані позивачем акти загальної форми ГУ-23 відповідають формі та змісту Правил користування вагонами і контейнерами, містять відповідні підписи уповноважених осіб.

Слід також зауважити, що частиною 2 ст. 218 Митного кодексу України, яка є спеціальною нормою по відношенню до ст. 338 Митного кодексу України, якою визначено загальний (для всіх видів транспорту) порядок здійснення митного контролю, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Отже, законом саме на відповідача покладено обов'язок щодо оплати всіх операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від характеру виявлених митних правил, в тому числі операцій щодо переміщення товару під час здійснення такого контролю. Окрім того, стягнення коштів за виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі №907/501/16 від 01.03.2017 року).

Вказаним спростовується твердження відповідача про те, що обов'язок з оплати платежів за затримку вагону має нести відповідач 2 - Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України, оскільки нормами чинного законодавства обов'язок по відшкодуванню таких витрат покладається на власників товару або уповноважених ними осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем 1 та позивачем не укладався договір на перевезення вантажів залізницею, а тому суд застосовує при розгляді даного спору загальні умови перевезення, що визначені Цивільним кодексом України, Статутом залізниць України, нормативно-правовими актами, що регулюють порядок визначення плати за користування вагонами, встановлюють тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом та пов'язаних з ним послуг.

Відповідно до позовної заяви позивачем на підставі актів загальної форми було нараховано плату за користування вагонами, за зберігання вантажу, збір за телеграфні повідомлення, за зважування, за участь працівника залізниці (комерційного агента) при зважуванні, за розвантажувально-завантажувальні роботи, за маневрову роботу, за подачу та забирання вагонів, які були виконані залізницею внаслідок затримки вагонів з вантажем/товаром: "Деревина паливна".

Поданий суду розрахунок заявлених та нарахованих платежів є вірним, проведеним у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 317 від 26.03.2009 р.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доказів сплати відповідачем в повному або частковому розмірі нарахованих платежів матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не подано.

Таким чином, слід дійти висновку про наявність факту порушення майнового права позивача.

Позивачем, на підставі наведених вище актів загальної форми, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, плата за маневрову роботу, плата за розвантажувальні роботи, зважування вагонів, залучення комерційного агента та подачу та/або забирання вагонів, які були виконані залізницею через затримку спірних вагонів, вантажовідправником яких є відповідач. Вищевказані нарахування внесено до накладних, як це передбачено § 2 статті 11 Угоди про міжнародне вантажне залізничне сполучення.

Щодо заперечень відповідача 1 з посиланням на встановлену судом протиправну бездіяльність митниці щодо затримки залізничних вагонів №№66170564 та 68746668, господарський суд зауважує, що наведене жодним чином не впливає на обов'язок саме вантажовідправника відшкодувати понесені залізницею витрати щодо затримки вагонів та проведення дій, пов'язаних з митними формальностями.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно приписів якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, відповідач 1 не позбавлений права, після відшкодування залізниці витрат, звернутися до винної особи щодо відшкодування понесеної внаслідок її протиправних дій шкоди. Оскільки підставою даного позову є стягнення зборів, нарахованих за простій вагонів, у зв'язку з митними формальностями, а не відшкодування шкоди, у суду відсутні підстави покладати сплату зборів за митні формальності на митницю.

Отже, з огляду на зазначене вище законодавство (ст. 119 Статуту залізниць України, п.п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами; статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення), незважаючи на наявність рішення по адміністративній справі, плата, яка є предметом даного позову, повинна бути стягнута саме з відповідача 1 як вантажовідправника та в подальшому вантажоодержувача (оскільки товар повернутий відповідачу 1) у разі затримки вагонів (контейнерів), в т.ч. пов'язаної з митним оформленням.

При цьому судом в процесі розгляду справи не встановлено, а сторонами не наведено обставин, передбачених п. 16 правил, згідно з якими вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами.

Не приймаються до уваги твердження відповідача 1 щодо необхідності складання комерційних актів, оскільки вказані твердження суперечать статті 129 Статуту залізниць України, якою визначено вичерпні обставини, для засвідчення яких складається комерційний акт, де відсутня обставина щодо можливості складання даних актів у разі затримки вагонів (контейнерів), в т.ч. пов'язаних з митним оформленням.

Судом не визнається обґрунтованим заперечення відповідача 1 щодо стягнення зборів за затримку вагонів саме з Закарпатської митниці ДФС.

Оскільки зазначена плата стягується з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням (ст. 119 Статуту залізниць України), та те, що до вказаної вище категорії платників плати за користування вагонами і контейнерами не віднесено органи Державної фіскальної служби України, у позові до Закарпатської митниці ДФС слід відмовити, так як такий відповідач є неналежним (п. 1.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу судами першої інстанції №18 від 26.12.2011 року).

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, суд зауважує наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ЦК України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257), так і спеціальну позовну давність (стаття 258), скорочену або більш тривалу порівняно із загальною. Спеціальна позовна давність підлягає застосуванню лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом ст. 926 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 315 Господарського кодексу України позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 4.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у прямому міжнародному сполученні, слід враховувати приписи статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) та статті 58 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ).

Згідно ст. 31 УМВС претензії та позови відправника або одержувача до залізниць по договору перевезення, а також вимоги та позови залізниць до відправників та одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів та про відшкодування шкоди можуть бути заявлені протягом 9 місяців.

Пунктом 2 ст. 31 УМВС передбачено, що строки вираховуються з дня виникнення обставин, що слугували підставою для їх пред'явлення.

З огляду на викладене, до вимог позивача в контексті розглядуваних правовідносин має застосовуватися дев'ятимісячний строк позовної давності за правилами ст. 31 УМВС.

При цьому, в силу вимог ст. 31 УМВС, такий строк обчислюється з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову (складання комерційного акта, акта загальної форми, списання коштів з особового рахунку тощо) (аналогічна позиція викладена в п. 2.12. роз'яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 року №04-5/601).

Відтак, оскільки обставини, що стали підставою для звернення до суду із позовом про стягнення платежів в розмірі 559084,52 грн. були встановлені актами загальної форми №197 від 27.08.2016 року, №255 від 14.10.2016 року, №7052 від 29.10.2016 року, №7054 від 02.11.2016 року, №196 від 26.08.2016 року, №256 від 17.10.2016 року, №7051 від 29.10.2016 року та №7053 від 02.11.2016 року, то, відповідно, 9-ти місячний строк позовної давності за вказаними актами не сплив.

При цьому акт загальної форми №7557 від 14.05.2016 р. та акт №7561 від 15.05.2016 р. лише є свідченням початку строку затримки вагонів, а акти за жовтень 2016 року є свідченням встановлення факту закінчення затримки, тобто є саме періодом (днем) виникнення обставин, що слугували для позивача підставою для пред'явлення даного позову. Тому, не приймаються до уваги твердження відповідачів стосовно того, що строки позовної давності необхідно вираховувати з травня 2016 р.

Звертається увага відповідачів, що є неправомірною позиція останніх, стосовно необхідності подачі позовів позивачем за кожен день затримки вагонів, у разі якщо дана затримка здійснюється понад 9-ти місячний строк передбачений статтею 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

В той же час, позивач також просить суд стягнути 676,10 грн. згідно акту загальної форми №39 від 14.05.2016 року та 1184,42 грн. згідно акту загальної форми №53 від 19.05.2016 року. Проте, строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про стягнення вказаних сум сплив 14.02.2017 року та 19.02.2017 року відповідно. Так, згідно даних актів, встановлено збір за часткове відвантаження товару саме за травень 2016 р.

З огляду на зазначене, у стягненні 1860,52 грн. (без ПДВ) та 2232,62 грн. (з ПДВ) слід відмовити з мотивів пропуску строку позовної давності (позовна заява подана 27.03.2017 р.).

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що, дії Відділу митного оформлення №2 (Чоп) митного поста „Залізничний, щодо здійснення митного огляду є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України, згідно яких саме на власників товару або уповноважених ними осіб покладено обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю (такої ж правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України при розгляді справи №908/356/14 у постанові від 11.12.2014р.). Відтак, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до ДП "Славутське лісове господарство" є обґрунтованими в частині стягнення 559084,52 грн., щодо стягнення 2232,62 грн. слід відмовити з мотивів пропуску позовної давності. В позові до Закарпатської митниці ДФС слід відмовити.

Судовий збір у зв'язку із задоволенням позову до ДП "Славутське лісове господарство" покладається на відповідача 1 пропорційно задоволеним позовним вимогам, згідно статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 13, 33, 34, 43, 49, 82, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця, м. Львів до 1. державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута Хмельницької області, 2. Закарпатської митниці ДФС, м. Ужгород, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2 - Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород про стягнення 561317,14 грн. задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства „Славутське лісове господарство" (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Кузовкова, 1, код 00993314) на користь публічного акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Львівська залізниця (79007, Львівська область, м. Львів, вул. Гоголя, 1, код 40081195) 559084,52 грн. (п'ятсот п'ятдесят дев'ять тисяч вісімдесят чотири грн. 52 коп.) платежів, 8386,27 грн. (вісім тисяч триста вісімдесят шість грн. 27 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В стягненні 2232,62 грн. платежів відмовити.

В позові до Закарпатської митниці ДФС, м. Ужгород відмовити.

Повне рішення складено 20.06.2017 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 6 прим. : 1- до справи, 2, 3 - позивачу, (м. Київ, вул. Тверська, 5; м. Львів, вул. Гоголя, 1), 4 - відповідачу 1, (м. Славута, Хмельницька обл., вул. Кузовкова, 1); відповідачу 2 (88000, м. Ужгород. вул. Собранецька, 20), третій особі - м. Ужгород, площа Народна, 4.