ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" червня 2017 р.Справа № 916/2911/15

За скаргою: Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства на дії Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у справі №916/2911/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Одесагаз;

до відповідача: Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства

про стягнення 1 367 594,53 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача (скаржника): не зявився;

від субєкта оскарження: не зявився.

СУТЬ СПОРУ: розглядається в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.11.2015р. позов Публічного акціонерного товариства „Одесагаз задоволено частково; стягнуто з Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства (67667, Одеська область, Біляївський район, селище міського типу Хлібодарське, вул. Маяцька дорога, буд. 22, ) на користь Публічного акціонерного товариства „Одесагаз (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, ) основну заборгованість у розмірі 705 739 /сімсот пять тисяч сімсот тридцять девять/ грн. 58 коп.; 3 % річних у сумі 13 463 /тринадцять тисяч чотириста шістдесят три/ грн. 39 коп.; пеню у сумі 150000/сто пятдесят тисяч/грн. 00 коп.; інфляційні нарахування у розмірі 400 560/чотириста тисяч пятсот шістдесят/ грн.14 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 27351/двадцять сім тисяч триста пятдесят одна/грн. 89 коп. В решті позову відмовлено.

Розстрочено виконання рішення господарського суду Одеської області від 09.11.2015 року по справі № 916/2911/15 наступним чином:

- до 28.11.2015р. 317 440, 78 грн.

- до 28.12.2015р. 317 440, 78 грн.

- до 28.01.2016р. 317 440, 78 грн.

- до 28.02.2016р.- 317 440, 77 грн.

27.11.2015р. на примусове виконання рішення господарського суду Одеської області від 09.11.2015р. був виданий відповідний наказ.

13.04.2017р. Хлібодарське виробниче управління житлово-комунального господарства звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою (вх. №2-2100/17) на дії Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у справі №916/2911/15, в якій просить суд поновити йому строк на оскарження дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 30.03.2017р. ВП №49670401, визнати протиправними та незаконними дії старшого державного виконавця вищевказаного відділу ДВС ОСОБА_1 щодо винесення вищезазначеної постанови; а також визнати недійсною та скасувати вказану постанову.

В обґрунтування зазначеної скарги скаржник вказує, що 30.03.2017р. старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 49670401.

Водночас зазначає, що в цей же день 30 березня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 129711,50 грн.

Так, скаржник вважає, що вказана постанова є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в рамках виконавчого провадження ВП № 49670401 вже виносилась постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 129 711,50 грн., яка в подальшому була визнана судом недійсною.

Відтак стверджує, що повторне винесення однієї ж самої постанови про стягнення виконавчого збору в рамках одного і того ж виконавчого провадження законодавством не передбачено, що, на його думку, є підставою для визнання її недійсною.

При цьому скаржник вважає, що оскільки виконавче провадження ВП № 49670401 було відкрито 18.12.2015р., то до усіх правовідносин, що виникли з даного виконавчого провадження, слід застосовувати Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV в редакції, що була чинною на момент відкриття виконавчого провадження.

Крім того, Хлібодарське виробниче управління житлово-комунального господарства щодо строку звернення до суду зі скаргою зазначає, що спірну постанову від 30.03.2017р. було отримано ним лише 10.04.2017р., про що свідчить відповідна роздруківка з сайту УДППЗ „Укрпошта, відтак, її подання до суду не порушує вимог чинного законодавства.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.04.2017р. скаргу Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства прийнято до розгляду із призначенням в засіданні суду 24.05.2017р.

Ухвалою суду від 24.05.2016р., з огляду на незявлення в судове засідання представників позивача та ДВС, від яких не надходило клопотань про розгляд скарги за їх відсутності, а також невиконання вимог ухвали суду, розгляд скарги було відкладено на 12.06.2017р.

У судовому засіданні 12.06.2017р. представник субєкта оскарження надав суду письмові заперечення на скаргу (т.3 а.с.130), згідно яких останній, заперечуючи проти її задоволення, зазначає, що виконавче провадження ВП 349670410 по примусовому виконанню наказу суду від 27.11.2015р. у справі № 916/2911/15 про стягнення з скаржника на користь ПАТ „Одесагаз боргу у розмірі 1297115,00 грн. надійшло до відділу 15.12.2015р.

Відділ ДВС вказує, що 18.12.2015р. згідно вимог ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження, який набрав чинності 08.03.2011р., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій було зазначено, що у разі невиконання рішення в наданий для самостійного виконання строк, з боржника буде стягнуто виконавчий збір.

25.12.2015р. згідно ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яку в подальшому було скасовано судом, оскільки у постанові про відкриття виконавчого провадження не було вказано строк для самостійного виконання рішення.

Згодом, як вказує орган ДВС, 30.03.2017р. у відповідності до положень п. 9 ст. 39, ст.40 Закону України „Про виконавче провадження, який набрав чинності 05.10.2016р., а також його Перехідних та Прикінцевих положень, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а також постанову про стягнення виконавчого збору, яку виведено в окреме виконавче провадження.

З урахуванням викладених обставин, субєкт оскарження просить суд відмовити у задоволенні скарги з огляду на її безпідставність.

Водночас в засіданні суду 12.06.2017р. представником скаржника було надано уточнену скаргу (т.3 а.с.131-133), згідно якої останній просить суд визнати протиправними та незаконними дії старшого державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 30.03.2017р. ВП № 49670401, а також визнати недійсною вказану постанову та скасувати її.

В судовому засіданні 12.06.2017р. представник скаржника повністю підтримав вимоги, що містяться в уточненій скарзі, наполягав на їх задоволенні.

Представник субєкта оскарження Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області заперечував проти задоволення скарги з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях.

Ухвалою суду від 12.06.2017р. строк розгляду скарги за клопотанням представника відповідача було продовжено на пятнадцять днів та, у звязку із незявленням в судове засідання представника позивача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також з урахуванням необхідності додаткового витребування доказів, розгляд скарги було відкладено на 26.06.2017р.

21.06.2017р. до канцелярії суду від скаржника надійшли пояснення до скарги (т.3 а.с.144-145), згідно яких останній наполягає на самостійному здійсненні ним дій по виконанню рішення, без участі державного виконавця, що в свою чергу свідчить про безпідставне винесення відділом ДВС спірної постанови про стягнення виконавчого збору.

В якості обґрунтування такої позиції посилається на правову позицію ВСУ, що викладена у постанові від 06.07.2015р. у справі № 6-785цс15.

23.06.2017р. до канцелярії суду від субєкта оскарження надійшов додаток до заперечень на скаргу (т.3 а.с.151), до якого було додано документи, що підтверджують, за думкою ДВС, обставини виконання рішення у примусовому порядку.

Вказаним додатком до заперечень на скаргу відділ ДВС просив суд розглянути справу за відсутності його представника.

В судове засідання 26.06.2017р. представник відповідача (скаржника) та субєкт оскарження не зявилися, про місце та час розгляду скарги були цілком обізнані, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 12.06.2017р. (т.3 а.с.138).

Представник позивача в засідання суду з приводу розгляду скарги не зявився, про місце та час її розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення на його адресу вищевказаних ухвал суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача (скаржника) та представника субєкта оскарження, надані в ході розгляду скарги, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України в редакції, яка діяла станом, як на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору, так і на момент звернення до суду з відповідною скаргою, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Оскільки скаржником постанову про стягнення виконавчого збору від 30.03.2017р. ВП № 49670401 було отримано 11.04.2017р., про що свідчить відповідна роздруківка щодо відстеження поштового пересилання з сайту УДП поштого звязку „Укрпошта, суд доходить до висновку, що відповідач, звернувшись до суду із скаргою 13.04.2017р. (т.3 а.с.105-106), дотримався встановленого законом строку.

За змістом п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту, зокрема, визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними та зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Статтею 124 Конституції України, з якою кореспондуються положення ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, встановлено імперативний припис, згідно якого судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Крім того, за змістом ст.2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, завданням суду при здійсненні правосуддя, є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Таким чином, підставою для задоволення скарги на дії державного виконавця є, в будь-якому випадку, факт порушення вказаною дією прав та охоронюваних законом інтересів скаржника.

Оцінюючи доводи скаржника щодо неправомірності дій органу ДВС, суд вказує наступне.

Як слідує з позиції скаржника, вона ґрунтується на тому, що винесена відділом ДВС постанова від 30.03.2017р. про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 129711,50 грн. є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в рамках виконавчого провадження ВП № 49670401 вже виносилась постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 129711,50 грн., яка в подальшому була визнана судом недійсною, з огляду на не зазначення у постанові про відкриття виконавчого збору строку для добровільного виконання рішення.

Як встановлено судом, 30.03.2017р. старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 27.11.2015р. у справі № 916/2911/15 (т.3 а.с.108), згідно якої стягнуто з боржника суму боргу в повному обсязі при проведенні виконавчих дій примусового характеру. Оскільки виконавчий збір боржником не було сплачено, його стягнення виділено в окреме виконавче провадження.

Згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 30.03.2017р. (т.3 а.с.110) державним виконавцем з урахуванням ст.ст.3,27,40 Закону України „Про виконавче провадження, стягнуто з відповідача виконавчий збір у розмірі 129711,50 грн.

Стосовно правомірності винесення відділом ДВС вказаної постанови, суд зазначає наступне.

Згідно ст.25 Закону України „Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999р., який був чинний станом на час відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до положень ст.27 вказаного Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України „Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999р., у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Натомість, 02.06.2016р. було прийнято Закон України "Про виконавче провадження", який набрав чинності 05.10.2016 року.

Згідно ст. 26 вказаного Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Приписами п. 5 даної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. У разі наступних пред'явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Здійснивши системний аналіз вказаних правових норм, суд дійшов висновку, що новий Закон України „Про виконавче провадження від 02.06.2016р., на відміну від Закону України „Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999р. вже не ставить початок примусового виконання рішення, та відповідно можливість стягнення виконавчого збору, в залежність від надання строку для добровільного виконання рішення.

Як встановлено судом, спірна постанова про стягнення виконавчого збору була винесена органом ДВС 30.03.2017р., тобто на момент чинності нового Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р.

Пунктом 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як встановлено судом з матеріалів справи (т.3 а.с.134), та не заперечувалося сторонами, станом на день набрання чинності Законом України „Про виконавче провадження від 02.06.2016р. (5.10.2016р.) залишок коштів, що підлягали стягненню згідно з рішенням суду, складав 749 436,10 грн.

Вказані кошти були сплачені відповідачем 31.10.2016р., що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 21 від 31.10.2016р. (т.3 а.с.135).

Таким чином, відповідачем вказану суму було перераховано після набрання чинності нового Закону України „Про виконавче провадження.

При цьому, як встановлено судом, виконання рішення в цій частині саме під час здійснення примусового виконання в межах виконавчого провадження підтверджується матеріалами справи (т.3 а.с.152,153).

Таким чином, оскільки скаржником частину заборгованості у розмірі 749 436,10 грн., було погашено в порядку примусового виконання рішення, відділ ДВС у відповідності до норм чинного законодавства зобовязаний був стягнути виконавчий збір від суми 749 436,10 грн у розмірі 74943,61 грн.

Разом з тим, згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 30.03.2017р. відділом ДВС було стягнуто з боржника виконавчий збір у сумі 129711,50 грн., тобто, виходячи з усієї суми, яка підлягала стягненню за рішенням суду.

Натомість, як було встановлено судом під час розгляду скарги, і зазначені обставини є преюдиціальними в порядку ст. 35 ГПК, інша частина суми, яка була сплачена до набрання чинності законом, не мала обкладатися виконавчим збором у звязку з відсутністю початку примусового виконання судового рішення у розумінні Закону України „Про виконавче провадження № 606-XIV від 21.04.1999р.

З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку про часткову неправомірність дій старшого виконавця вищевказаного відділу ДВС ОСОБА_1 щодо винесення вищезазначеної постанови про стягнення виконавчого збору від 30.03.2017р. в частині стягнення з відповідача виконавчого збору у розмірі 54 767,89 грн. грн. (129711,50 грн. 74943,61 грн.), що в свою чергу має наслідком визнання її частково недійсною.

При цьому судом не приймається до уваги твердження відповідача щодо відсутності у відділу ДВС права на стягнення виконавчого збору взагалі, оскільки вони ґрунтуються на довільному тлумаченню Закону.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства на дії відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області у справі №916/2911/15 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та незаконними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 30.03.2017р. ВП № 49670401 в частині його стягнення у розмірі 54767,89 грн.

3. Визнати недійсною постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору від 30.03.2017р. ВП № 49670401 в частині його стягнення у розмірі 54767,89 грн.

4. У задоволенні решти заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили 26.06.2017р.

Суддя Ю.М. Щавинська