ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.07.2017 Справа № 6/227-09

Господарський суд Сумської області, в особі - судді Соп'яненко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Середі І.Г.

за участю сторін:

заявник - ОСОБА_1,

ГТУЮ у Сумській області - Ярошенко М.О.,

представник ліквідатора - Мальована І.Ю.

Розглядаються матеріали справи № 6/227-09, порушеної

за заявою кредитора - Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми

до боржника - Публічного акціонерного товариства «Центролит» (40000, м.Суми, вул. Брянська,1, ід. код 00217875)

про визнання його банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду від 21 грудня 2009 року порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Центролит».

Постановою господарського суду від 15 квітня 2013 року боржника було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Корнілова Є.О.

Ухвалою господарського суду від 17 березня 2015 року ліквідатором банкрута призначений арбітражний керуючий Закорко В.В.

26 квітня 2017 року до суду надійшла заява б/н, б/д (Вх.№ 1326(з) від 26 квітня 2017 року) ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог до боржника та включення їх до першої черги вимог кредиторів, відповідно до якої просить визнати його кредиторські вимоги до боржника на загальну суму 643002 грн. 60 коп., з яких середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 416930 грн. 58 коп., компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати в сумі 226072 грн. 02 коп. та включити їх до першої черги реєстру вимог кредиторів боржника ПАТ «Центролит».

Ліквідатором 03 липня 2017 року надано відзив на заяву ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог та включення їх до першої черги вимог кредиторів Вих.№ 02-01/1539 від 03 липня 2017 року, в якому просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог до боржника та включення їх до першої черги вимог кредиторів

У судовому засіданні 04 липня 2017 року ОСОБА_1 повністю підтримав вимоги викладені в заяві б/н, б/д (Вх.№ 1326(з) від 26 квітня 2017 року) про визнання кредиторських вимог до боржника та включення їх до першої черги вимог кредиторів, представник ліквідатора просила відмовити в задоволенні заяви та повністю підтримала відзив на заяву ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог та включення їх до першої черги вимог кредиторів Вих. № 02-01/1538 від 03 липня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив наступне.

Розгляд заяви кредитора здійснюється судом відповідно до приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі по тексту Закон про банкрутство) у редакції від 22 грудня 2011 року, чинній з 18 січня 2013 року.

Відповідно до статті 1 Закону про банкрутство, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до приписів абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяною життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Разом з тим, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону про банкрутство на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не поширюється норма щодо місячного строку заявлених грошових вимог.

Із заяви ОСОБА_1 б/н, б/д (Вх.№ 1326(з) від 26 квітня 2017 року) про визнання кредиторських вимог до боржника та включення їх до першої черги вимог кредиторів вбачається, що наказом № 785-К від 14 червня 2010 року він був прийнятий на посаду головного бухгалтера ПАТ «Центролит». 10 лютого 2014 року згідно з наказом № 4-К був звільнений відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. В день звільнення розрахунку роботодавця з ОСОБА_1 проведено не було. Розрахунок по заробітній платі був здійснений ліквідатором 02 лютого 2017 року.

Частиною 1 ст.117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію, передбачена Законом про банкрутство (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі №6-139цс12).

Порядок виконання цього зобов'язання, відповідно до ст.28 Закону України «Про оплату праці» передбачено Законом про банкрутство.

Суд зауважує, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні під час розгляду справ про банкрутство перед іншими законодавчими актами України.

Так, згідно ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, зокрема, у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута.

Згідно приписів ст. 38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Такими витратами відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство , зокрема, є:

-витрати на оплату судового збору;

-витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;

-витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство, ведення процедури санації, визнання боржника банкрутом;

-витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з визнанням мирової угоди недійсною;

-вимоги щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому;

-вимоги щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна керуючого санацією боржника або ліквідатора;

-витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута тощо.

Також, такими витратами ліквідаційної процедури є нарахування і виплата заробітньої плати ОСОБА_1 за час роботи після визнання боржника банкрутом, тобто з 15 квітня 2013 року по 10 лютого 2014 року.

Таким чином, оскільки постанова про визнання боржника банкрутом у даній справі винесена 15 квітня 2013 року та відкрита ліквідаційна процедура, у банкрута не виникло і не могло виникнути додаткових зобов'язань перед кредитором, середній заробіток після відкриття ліквідаційної процедури, так само як і будь-які інші компенсаційні виплати, не нараховуються.

Враховуючи викладене, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для визнання вимог ОСОБА_1 в сумі 643002 грн. 60 коп., які нараховані за період після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі, а саме: з 10 лютого 2014 року по 02 лютого 2017 року.

Керуючись ст. ст. 1, 23, 38, 40, 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції від 22 грудня 2011 року чинний з 18 січня 2013 року), ст.117 Кодексу законів про працю України, ст.28 Закону України «Про оплату праці», ст. 86 ГПК України, - господарський суд

У Х В А Л И В:

1.В задоволенні заяви б/н, б/д (Вх.№ 1326(з) від 26 квітня 2017 року) ОСОБА_1 про визнання кредиторських вимог до боржника та включення їх до першої черги вимог кредиторів - відмовити.

2.Копію ухвали заявнику та ліквідатору.

Суддя О.Ю.Соп'яненко