ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа № 909/980/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Желік М.Б.

суддів Малех І.Б.

Марко Р.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 б/н від 10.03.2017 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2017р.

у справі № 909/980/16

за позовом ОСОБА_2, м.Івано-Франківськ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства "Пресмаш", м.Івано-Франківськ

про скасування наказу № 2-КС від 25.07.2016р. про звільнення ОСОБА_2 з роботи, поновлення на посаді голови правління ВАТ "Пресмаш", виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану частину щорічної відпустки та індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати,

за участю представників:

позивача (апелянта): не з'явився,

відповідача: ОСОБА_4,ОСОБА_5,

арбітражний керуючий: Слідзьона Н.П.

Учасникам процесу роз'яснено їхні права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20,22 ГПК України. Заяв про відвід складу суду не надходило. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не подавалось. У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено, про що винесено ухвалу від 19.06.2017 року.

У судовому засіданні 21.06.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2017 року (суддя Рочняк О.В.) у справі №909/980/16 позов задоволено частково: стягнуто з відкритого акціонерного товариства "Пресмаш" на користь ОСОБА_2 11088 грн. 02 коп. компенсації за невикористану частину щорічної відпустки та 1093 грн. 25 коп. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відкритого акціонерного товариства "Пресмаш" в дохід Державного бюджету України 1600 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою до Львівського апеляційного господарського суду. Апелянт зазначає, що при його звільненні за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України не було дотримано вимог щодо обов'язкового переведення на іншу роботу, тому висновки суду про законність звільнення ОСОБА_2 є помилковими. Також апелянт вважає недопустимими твердження суду про можливість звільнення працівника за п.8 ст.36 КЗпП України з огляду на конкретні обставини справи. Крім цього, судом не було взято до уваги, що відповідач не виплатив позивачу при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства та не стягнув в його користь середнього заробітку за весь час затримки. Відтак, просить скасувати рішення від 20.02.2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, винести нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП "Документообіг господарських судів", 22.03.2017 року справу за № 909/980/16 розподілено до розгляду головуючому судді Михалюк О.В., а членами колегії визначено суддів Малех І.Б., Плотніцький Б.Д.

Ухвалою суду від 27.03.2017 року прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 та призначено до розгляду на 10.05.2017 року.

10.05.2017 року розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням судді Плотніцького Б.Д. у відпустці.

22.05.2017 року на підставі розпорядження керівника апарату суду у зв'язку з перебуванням у відпустці головуючого судді Михалюк О.В. та судді-члена колегії ОСОБА_7, з метою недопущення пропуску строків розгляду апеляційної скарги, призначено повторний автоматизований розподіл справи №909/980/16. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2017 року визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Желік М.Б., члени колегії - суддя Малех І.Б., суддя Марко Р.І.

Ухвалою суду від 24.05.2017 року прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 та призначено до розгляду на 07.06.2017 року. У судове засідання 07.06.2017 року апелянт не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, яке колегією суддів було задоволено та відкладено розгляд справи на 21.06.2017 року.

10.05.2017 року керуючим санацією ВАТ «Пресмаш» Н.Слідзьона подано відзив на апеляцйіну скаргу, відповідно до якого просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

10.05.2017 року апелянтом подано заяву про залучення співвідповідача - арбітражного керуючого Слідзьону Н.П.; про витребування в неї даних про середній заробіток, про наявність чи відсутність контракту на момент звільнення, про виплачені грошові кошти, дані про те, кому і в якому розмірі виплачено заробітну плату працівникам ВАТ «Пресмаш», яка заробітна плата за час здійснення керівництва ВАТ «Пресмаш» Слідзьоною Н.П., та в якому розмірі була виплачена позивачу з моменту звільнення по даний час, дані щодо виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вимушеному прогулу іншим звільненим 23 працівникам ВАТ «Пресмаш»; про направлення до правоохоронних органів з даного приводу окремої ухвали при наявності витребуваних даних і підтвердження грубого порушення трудового законодавства (ст.172 КК України).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

Як передбачено п.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», норми ГПК щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім передбаченого статтею 24 ГПК права залучати до участі у справі іншого відповідача, здійснити за згодою позивача заміну первісного відповідача належним відповідачем та зазначеного у статті 27 ГПК права залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що господарський суд має право залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона. У поданому клопотанні апелянт зазначає, що арбітражний керуючий Слідзьона Н.П. умисно не виплачує йому кошти по заробітній платі, тому враховуючи те, що вказана особа як керівник несе особисту відповідальність за порушення прав працівників, то вона у даному випадку несе солідарну відповідальність разом з підприємством у відповідності до ст.237 КЗпП.

Відповідно до ст.237 КЗпП суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Тобто наведена норма стосується відшкодуванню шкоди підприємству, установі, організації, а не звільненому працівникові. Крім цього, як зазначено в п.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому господарські суди повинні зазначати у рішеннях щодо кількох відповідачів - як вирішено спір щодо кожного з них. Однак, колегія суддів звертає увагу, що заявник, подаючи клопотання про залучення співвідповідача, не сформулював конкретних позовних до вказаної особи.

Відтак, колегія суддів не вважає подане клопотання обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст.101 ГПК України).

Щодо клопотання в частині витребування у арбітражного керуючого даних, зазначених позивачем, колегія суддів зазначає про невідповідність заявленого клопотання вимогам закону зокрема, ст.38 ГПК України, а також про недоведеність позивачем об'єктивної неможливості витребування та отримання таких доказів у суді першої інстанції. Відповідно, клопотання в цій частині також є необгрунтованим і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.90 ГПК України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу. Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу. Окрему ухвалу може бути оскаржено в установленому цим Кодексом порядку. Якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

Звертаючись із заявою про залучення співвідповідача, позивач просив у випадку наявності витребуваних даних і підтвердження грубого порушення трудового законодавства (ст.172 КК України) направити до правоохоронних органів з даного приводу окрему ухвалу. Колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення такого клопотання, оскільки згідно з наведеним вище законодавчим положенням окрема ухвала та повідомлення суду є різними судовими документами і підстави їх винесення є також різними. Позивачем не обґрунтовано та не доведено наявності підстав для винесення окремої ухвали чи повідомлення, а з матеріалів справи не вбачається порушення законності чи наявність недоліків у діяльності підприємства боржника.

У судовому засіданні 21.06.2017 року представники боржника та арбітражний керуючий зазначили про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника апелянта. Проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. Апелянт у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Відтак, з урахування повторної неявки апелянта в судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта і за наявними у матеріалах справи документами.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 05.10.2015 року порушено провадження у справі про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Пресмаш" (справа №909/1056/15).

21.07.2016 року господарським судом Івано-Франківської області винесено ухвалу про введення процедури санації боржника - відкритого акціонерного товариства "Пресмаш" строком на шість місяців, керуючим санації призначено Кобельника О.С.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2017 року призначено керуючим санацією ВАТ "Пресмаш" ОСОБА_6.

11.11.2016 року до господарського суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 про поновлення на роботі.

Із матеріалів справи встановлено наступне.

Як вбачається з наказу № 39к від 19.05.2006 року, ОСОБА_2 призначено з 19.05.2006 року головою правління ВАТ "Пресмаш".

25.05.2006 року ОСОБА_2 (керівник) та Наглядова рада ВАТ "Пресмаш" підписали контракт, який є трудовим договором, відповідно до п.7.1 якого контракт діє з дати його підписання до дати прийняття іншого рішення Загальними зборами акціонерів товариства. Згідно з п.1 контракту керівник зобов'язується безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне управління товариством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання та збереження майна товариства і майна, що не увійшло до статутного фонду, а вищий орган товариства зобов'язується створювати необхідні умови для роботи керівника. На підставі контракту виникають трудові відносини між керівником і товариством. Керівник є повноважним представником товариства при реалізації прав, повноважень, функцій, обов'язків, що передбачені законодавчими актами України та статутом товариства. Керівник діє на підставі єдиноначальності.

Згідно з наказом № 1-26 від 29.01.2010 року ОСОБА_9 поновлено на посаді голови правління ВАТ "Пресмаш" з 29.01.2010 року.

Наказом керуючого санацією ВАТ "Пресмаш" Кобельника О.С. № 2-КС від 25.07.2016 року голову правління ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, ч.4 ст.28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 21.07.2016 року у справі №909/1056/15.

Згідно з довідкою №04/12 від 04.01.2017 року заборгована заробітна плата ОСОБА_2 та розрахункові за період з 01.10.2015 року по 25.07.2016 року становить 49 308,30 грн.

Згідно з довідкою №03/01 від 10.01.2017 року нарахована заробітна плата ОСОБА_2 складає за травень 2016 року 4 738,25 грн., за червень 2016 року - 4 738,25 грн.

Згідно з довідкою №10/01 від 16.01.2017 року кількість днів невикористаної відпустки ОСОБА_2 становить 92 календарні дні, за невикористану відпустку нарахована компенсація в сумі 13 947,20 грн.

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до абз.5 ч.2, ч.4 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі. Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати.

Як вбачається з наказу керуючого санацією ВАТ "Пресмаш" Кобельника О.С. № 2-КС від 25.07.2016 року, ухвалою суду від 21.07.2016 року введено процедуру санації боржника - ВАТ "Пресмаш" та призначено керуючим санацією ВАТ "Пресмаш" арбітражного керуючого Кобельника Олега Сергійовича.

Ч.4 ст.28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що з моменту винесення ухвали про введення процедури санації:

керівник боржника звільняється з посади у порядку, визначеному законодавством;

управління боржником переходить до керуючого санацією;

зупиняються повноваження органів управління боржника - юридичної особи щодо управління та розпорядження майном боржника, повноваження органів управління передаються керуючому санацією, за винятком повноважень, передбачених планом санації.

Керуючись вказаними нормами, а також п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), керуючий санацією Кобельник О.С. видав наказ про звільнення голови правління ОСОБА_2 з роботи з 25.07.2016 року.

Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Так, укладеним 25.05.2006 року контрактом сторони погодили, що контракт діє з дати його підписання до дати прийняття іншого рішення Загальними зборами акціонерів товариства (п.7.1). Також сторони визначили умови припинення контракту: після закінчення строку дії контракту, за згодою сторін, з інших підстав, передбачених законодавством (п.6.2).

Законодавчі підстави припинення трудового договору визначені ст.36 КЗпП України:

1) угода сторін;

2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення;

3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу;

4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45);

5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду;

6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці;

7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи;

7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення;

7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади";

8) підстави, передбачені контрактом;

9) підстави, передбачені іншими законами.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу регламентовано ст.40 КЗпП України. Так, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці;

3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

5) нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу;

10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду;

11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Встановивши обставини справи у взаємозв'язку з наведеними законодавчими положеннями, колегія суддів вважає наявними підстави для звільнення керівника ВАТ "Пресмаш" ОСОБА_2 Разом з тим, місцевим судом правильно зазначено про конкретну підставу звільнення керівника підприємства, щодо якого введено процедуру санації. Так, п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Судом вище встановлено, що звільнення ОСОБА_2 обумовлене визначеною Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" підставою - з моменту винесення ухвали про введення процедури санації керівник боржника звільняється з посади у порядку, визначеному законодавством. Тобто застосуванню підлягає п.8 та п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України, адже у даному випадку має місце підстава, передбачена контрактом та іншими законами, що також узгоджується з п.6.2 контракту. Враховуючи наведене колегія суддів не вважає обгрунтованими та доведеними заперечення скаржника стосовно неможливості звільнення працівника за п.8 ст.36 КЗпП України у даному випадку.

Щодо заперечень апелянта про недотримання норми щодо обов'язкового переведення на іншу роботу, як це передбачено ч.2 ст.40 КЗпП України, не можуть братися до уваги та бути підставою для скасування оскаржуваного наказу, оскільки, як встановлено вище, звільнення відбулося не на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а на підставі п.8, п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Відтак, позовна вимога про скасування наказу №2-КС від 25.07.2016 року та про поновлення ОСОБА_2 на посаді голови правління ВАТ «Пресмаш» є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Боржником в особі арбітражного керуючого було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Так, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Враховуючи недоведеність порушення права позивача в частині винесення оскаржуваного наказу та звільнення, місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні заяви про застосування позовної давності щодо правовідносин, що виникли.

Крім вимоги про скасування наказу №2-КС від 25.07.2016 року та про поновлення ОСОБА_2 на посаді голови правління ВАТ «Пресмаш», позивач також просив виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки, індексацію несвоєчасно виплаченої заробітної плати.

Щодо вимоги про стягнення компенсації за невикористану частину щорічної відпустки, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно з довідкою ВАТ «Пресмаш» №10/01 від 16.01.2017 року кількість днів невикористаної відпустки ОСОБА_2 становить 92 календарні дні, за невикористану відпустку нарахована компенсація в сумі 13 947,20 грн. відповідно до довідки №18/01 від 20.01.2017 року з нарахованої компенсації в сумі 13 947,20 грн. утримано 2 859,18 грн., тому, як правильно зазначив місцевий суд, сума компенсації, що належить до виплати, становить 11 088 грн. 02 коп.

Щодо вимоги про стягнення індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати, яку позивач обгрунтовує нормами ст.34 Закону України «Про оплату праці» та ст.2, ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, індексація заробітної плати та компенсація за порушення строків її виплати є різними поняттями, і зазначені позивачем положення не регулюють порядку індексації несвоєчасно виплаченої заробітної плати. Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні й через те, що з матеріалів справи вбачається здійснення відповідачем індексації заробітної плати за кожен місяць і включення такої суми до складу заробітної плати (а.с.27).

Відмовляючи у задоволенні вказаної вимоги, місцевий суд, правомірно зазначив, що враховуючи те, що право на своєчасне одержання винагороди за працю є однією з гарантій прав людини, що захищається Конституцією України, необхідно здійснити нарахування компенсації за несвоєчасну виплату ОСОБА_2 за період з жовтня 2015 по 25.07.16 року (день звільнення) заробітної плати. Відповідно до здійсненого місцевим судом розрахунку, проведеного згідно з Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.01 року, розмір компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати обґрунтовано становить 1 093 грн. 25 коп.

Щодо вимоги про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає, що підстави для її задоволення як вимоги, похідної від вимоги про поновлення на роботі, також відсутні. Так, у відповідності до ч.2 ст235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Однак, у даній справі судом вище встановлено відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі, у зв'язку з чим і відсутні підстави для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам відповідає, у зв'язку з чим у відповідності до ст.103 ГПК України підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Стосовно розподілу судового збору колегія суддів зазначає наступне. У випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в дохід державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору. У зв'язку із частковим задоволенням вимоги майнового характеру, стягненню з боржника в дохід державного бюджету за розгляд справи судом апеляційної інстанції підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 760,00 грн.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 б/н від 10.03.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.02.2017року у справі № 909/980/16 залишити без змін.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Пресмаш" (вул.Автоливмашівська, 1, м. Івано-Франківськ, 76495, ) в дохід Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України, вул. Липська,18/5, м. Київ, 01601, , реквізити рахунку для зарахування до державного бюджету: ГУК у м. Києві/ м. Київ/ 22030106, , Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку 820019, рахунок 0001, код класифікації 22030106) 1 760,00 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 26.06.2017 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Малех І.Б.

суддя Марко Р.І.