РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017Справа №910/11210/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"

про 1994649 грн. 52 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Гребеник Ю.В. - керівник;

від відповідача: Кононенко Д.Ю. - представник за довіреністю №б/н від 06.02.2017

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.06.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" про стягнення 287770 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" не будучи власником нежитлових приміщень (в літ. А), а саме: з приміщення № 1 по приміщення № 54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2787,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 "б", безпідставно отримувало орендні платежі за договором оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013. Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" грошових коштів, які відповідач отримав/міг отримати без достатньої правової підстави у період з 21.03.2016 по 21.04.2016 як орендні платежі.

З огляду на наведене, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" 1994649, 52 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, поданої 22.08.2016, яка була прийнята судом до розгляду відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі № 910/11210/16).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2016 порушено провадження у справі № 910/11210/16, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"; розгляд справи призначено на 21.07.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 у справі № 910/11210/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 у справі № 910/11210/16, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" безпідставно набуті кошти у розмірі 1994649 грн. 52 коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2017 у справі № 910/11210/16 рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 у справі № 910/11210/16 скасовано; справу № 910/11210/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу № 910/11210/16 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 справу № 910/11210/16 прийнято до провадження та розгляд призначено на 19.05.2017.

16.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

19.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю представника взяти участь у судовому засіданні та необхідністю подання документів, витребуваних ухвалою суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2017 розгляд справи відкладено на 02.06.2017.

02.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позивач зазначає, що протягом розгляду спору ні відповідач, ні третя особа не надавали будь-яких заперечень щодо розрахунку стягуваної суми; у позивача наявні сумніви щодо фактичної дати укладання договору про внесення змін від 28.01.2016, яким встановлено новий розмір орендної плати; оскільки умовами договору оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013 встановлено, що розмір орендної ставки в місяць за один квадратний метр орендованих приміщень становить 190,50 грн. без ПДВ, то позивач вважає, що щомісячний розмір орендної плати становить 2013130,30 грн., у зв'язку з чим підтримує позовні вимоги у розмірі 1994649,52 грн.

02.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, відповідно до якого позивач просить суд витребувати у ДП «Національні інформаційні системи» повний витяг з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів щодо нотаріального бланка НАТ №125471, на якому було вчинено договір про внесення змін від 28.01.2016 до договору оренди від 21.03.2013.

02.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів та письмові пояснення, відповідно до яких відповідач зазначає, що на сьогоднішній день договір оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013 є чинним, ніким не оскарженим, а тому є достатньою та належною правовою підставою для набуття відповідачем грошових коштів за таким договором; крім того, з договору про внесення змін від 28.01.2016 вбачається, що ним було внесено зміни до договору оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013, а саме орендна плата за період, за який позивач просить стягнути кошти, встановлювалась у розмірі 1000000,00 грн., саме ця сума грошових коштів була сплачена відповідачу.

Розглянувши клопотання про витребування доказів, суд зазначає, що за приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Так, позивачем в обґрунтування вказаного клопотання вказано на наявність у нього сумнівів щодо дати укладання договору про внесення змін від 28.01.2016 до договору оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013, разом з тим вказані сумніви є особистою позицією представника позивача, тоді-як такі сумніви не підтверджені жодними належними доказами. За наведених обставин, в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 розгляд справи відкладено на 20.06.2017; продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

16.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 розгляд справи відкладено на 27.06.2017.

У судове засідання 27.06.2017 з'явились представники сторін. Представник позивача підтримав позов, представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у поясненнях.

Представник третьої особи у судове засідання 27.06.2017 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується копією реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судовому засіданні 27.06.2017 до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 Господарського процесуального кодексу України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 27.06.2017 за відсутності представника третьої особи, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

У судовому засіданні 27.06.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

21.03.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільпо ПДВПП" (орендар), правонаступником якого відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (третя особа) укладено договір оренди нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2298 (надалі по тексту - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає відповідно до умов цього Договору в строкове платне користування (оренду) нежитлові приміщення № 1 по приміщення № 54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2 787,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 "б".

Згідно з пунктом 1.2. Договору майно належить на праві власності орендодавцю на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого Ханіною А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2013 року за реєстровим № 2280. Право власності орендодавця на майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав Ханіною А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2013 року, номер запису про право власності: 384770, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:0, згідно з витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.03.2013 року, індексний № 1376399.

Пунктом 1.5. Договору сторони погодили, що орендодавець на час дії договору надає орендареві право безперешкодного користування територією під будівлею (майном) та прилеглою територією разом з господарським двором, надалі разом - "Прилегла Територія", плата за користування якою в цілому входить до складу орендної плати.

Відповідно до пункту 2.4. Договору майно буде передано орендарю для розміщення магазину для здійснення гуртово-роздрібної торгівлі видами та групами продовольчих, непродовольчих товарів та супутніх товарів, в тому числі алкогольними та тютюновими виробами; виробництва та продажу напівфабрикатів продовольчих товарів, продукції кулінарії та готової продовольчої продукції; організації підприємств громадського харчування; з метою розміщення підсобних, допоміжних, офісних і складських приміщень. Вищезазначений перелік не є вичерпним.

Згідно з пунктом 3.1. Договору розмір орендної ставки в місяць за один квадратний метр орендованих приміщень складає 190,50 грн., без ПДВ, що на дату підписання договору становить 23 долари США 83 центи за офіційним курсом Національного банку України та включає в себе плату за користування майном та прилеглою територією.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що розмір орендної плати за місяць розраховується за наступною формулою: А1=(А0*А2+діюча ставка ПДВ)* (К1+К0), де:

А1 - розмір орендної плати на місяць в гривнях на момент платежу;

А0 - розмір орендної ставки за 1 кв.м. майна, зазначеної в гривнях в пункті 3.1. цього Договору;

А2 - площа майна, зазначена в пункті 1.1. цього Договору;

К0 - співвідношення курсу української гривні до курсу долара США, встановленого НБУ станом на дату укладення цього Договору, а саме: 7,993 грн. за 1 долар США;

К1 - співвідношення курсу української гривні до курсу долара США, встановленого НБУ станом на дату платежу.

Діюча ставка ПДВ означає суму податку на додану вартість, який визначається виходячи зі ставки податку, чинної на момент сплати відповідного платежу. Сторони беруть до уваги, що на дату укладення цього Договору, ставка ПДВ становить 20 % від орендної плати. Сторони дійшли згоди, що у разі втрати орендодавцем протягом строку дії цього Договору статусу платника ПДВ, для застосування у формулі, зазначеній у цьому пункті, діюча ставка ПДВ дорівнює 0.

Відповідно до пункту 3.4. Договору орендна плата буде сплачуватися орендарем на підставі Актів виконаних робіт, підписаних сторонами не пізніше 20-го числа місяця, який слідує за місяцем, в якому було здійснено користування майном.

Судом встановлено, що 25.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (орендар) укладено Договір про внесення змін до Договору оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013 року, відповідно до якого сторони погодили читати у тексті Договору оренди найменування, місцезнаходження, платіжні реквізити, а також будь-яку іншу інформацію, що стосується орендаря, в такій редакції як це зазначено відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" у преамбулі та реквізитах до цього Договору.

Судом встановлено, що 25.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (орендар) укладено Договір про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013, відповідно до якого сторони погодили читати у тексті Договору оренди найменування, місцезнаходження, платіжні реквізити, а також будь-яку іншу інформацію, що стосується орендаря, в такій редакції як це зазначено відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" у преамбулі та реквізитах до цього Договору; а також тимчасово, на виключення інших умов договору розмір орендної плати в місяць за період з 01.01.2015 до 30.06.2015 складає 4,7% відсотка доходу (виручки) орендаря від реалізації продукції , одержаного орендарем в магазині, розміщеному за адресою: м.Київ, вул. Харківське шосе, 144 "Б" , проте не менше 1000000грн., з урахуванням ПДВ та включає в себе суму податку на додану вартість, плату за користування майном та прилеглою територією (п. 3.17.) (копія )

Судом встановлено, що 28.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (орендар) укладено договір про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 87, за яким, зокрема, сторони на період з 01.01.2015 по 30.06.2016 встановили, що на виключення інших умов договору розмір орендної плати в місяць складає 4,7% відсотка доходу (виручки) орендаря від реалізації продукції , одержаного орендарем в магазині, розміщеному за адресою: м.Київ, вул. Харківське шосе, 144 "Б" , за місяць, в якому здійснювалося користування орендованими приміщеннями, проте не менше 1000000грн., з урахуванням ПДВ та включає в себе суму податку на додану вартість, плату за користування майном та прилеглою територією. По закінченню кожного календарного місяця не пізніше 5 числа місяця, наступного за відповідним місяцем оренди, орендар надає орендодавцеві підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою офіційний звіт орендаря. В даному офіційному звіті зазначається загальна сума виручки від реалізації товарів та послуг орендарем в об'єкті оренди, що надійшли за відповідний місяць оренди. Орендна плата розраховується після надання орендарем інформації про загальну суму надходжень грошових коштів від реалізації товарів та послуг орендарем на об'єкті оренди за відповідний місяць оренди з урахуванням ПДВ. Орендна плата у період з 1 січня 2015 року до 30 червня 2016 року включно сплачується орендарем на підставі рахунків орендодавця протягом семи банківських днів з дати отримання таких рахунків (п.3.17).

Дослідивши зміст укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільпо ПДВПП", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (орендар) договору оренди нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2298 зі змінами, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі Фуд» 11.04.2016 було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" 1000000,00 грн. з призначенням платежу: РФ№СФ-0000024 від 05.04.2016, оренда приміщення. Зазначене підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» від 05.12.2016 №05ц/2828БТ (т.2, а.с.197).

Судом встановлено, що 05.08.2011 року Святошинським районним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі № 2-4127/10, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" було визнано право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху, загальною площею 2 862,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б (літ. А), як на окремий об'єкт нерухомого майна.

Судом встановлено, що 20.09.2011 до Реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено запис про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця» на об'єкт нерухомого майна за адресою м. Київ, Харківське шосе, 144Б (номер запису 2320-П в книзі: 16п-178); підстава внесення запису: рішення суду - Святошинського районного суду міста Києва від 05.08.2011. Зазначені відомості підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 14.04.2017 №85136471.

Крім того, судом встановлено, що Компанія "Феліндако ЛТД" Thelintako LTD, звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" про зобов'язання вчинити дії, а саме:

1. Визнати недійсними рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", що оформлені Протоколом № 38 від 29.01.2013 року;

2. Визнати недійсним Договір купівлі - продажу від 29.01.2013 року, що укладений між Компанією "Феліндако ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф";

3. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" на користь Компанії "Феліндако ЛТД" частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" розміром 100 % Статутного капіталу Товариства, що у грошовому виразі складає 119 510, 00 грн.;

4. Визнати недійсними рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", що оформлені протоколом №39 від 05.03.2013 року;

5. Визнати недійсними рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", що оформлені протоколом №43 від 01.04.2013 року;

6. Визнати недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", державну реєстрацію яких проведено 30.01.2013 року, запис № 9002260;

7. Визнати недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", державну реєстрацію яких проведено 06.03.2013 року, запис № 0002260;

8. Визнати недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", державну реєстрацію яких проведено 05.04.2013 року, запис № 2002260;

9. Визнати недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", державну реєстрацію яких проведено 08.04.2013 року, запис № 3002260;

10. Визнати недійсними зміни до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", державну реєстрацію яких проведено 27.08.2013 року, запис № 4002260;

11. Визнати відсутнім право Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця", учасником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" згідно державної реєстрації змін до установчих документів Товариства (запис 3002260) здійснювати дії, направлені на відчуження майна товариства, а саме, але не виключно: нежитлових приміщень (в літ. А), загальною площею 2 862,40 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, б. 144 б.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 року у справі № 910/13186/15 за вищезазначеним позовом, судом було встановлено наступне.

Компанія "Феліндако ЛТД", була єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" (далі - Товариство), який володів часткою розміром 100% Статутного капіталу Товариства, що у грошовому еквіваленті складало 119510,00 грн., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 06.04.2012 року, рішенням загальних зборів учасників ТОВ "ТД "Дарниця" від 09.09.2011 року, що оформлено відповідним протоколом № 35/1 від 09.09.2011 року, яким (питання 6 та 7 порядку денного) було вирішено прийняти до складу учасників Товариства позивача з визначенням частки у статутному капіталі Товариства, що належить позивачу, розміром 100%;

-статутом Товариства, затвердженим загальними зборами учасників Товариства, рішення яких оформлено протоком № 36 від 12.03.2012 року (як свідчить розділ 4 Статуту, позивач володіє часткою у Статутному капіталі Товариства загальним розміром 100%, що у грошовому еквіваленті складає 119 510,00 грн.);

-договорами купівлі - продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця" від 14.12.2011 року, укладеними між ОСОБА_5 та Компанією "Феліндако ЛТД", та ОСОБА_4 та Компанією "Феліндако ЛТД".

Рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформленим протоколом № 38 від 29.01.2013 року, було затверджено вихід Компанії "Феліндако ЛТД" зі складу учасників Товариства та передачу частки Компанії "Феліндако ЛТД" загальним розміром 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця" Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" шляхом укладення договору купівлі - продажу.

Як встановлено судом, на виконання зазначеного вище рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 38 від 29.01.2013 року, між Компанією "Феліндако ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" 29.01.2013 року було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" (копія якого наявна в матеріалах справи) відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф". Від Компанії "Феліндако ЛТД" цей договір підписано особою, яку також зазначено як "Романюк Ігор". Проте Компанією "Феліндако ЛТД" зазначалось, що вказаний договір також не підписувався ОСОБА_6 у зв'язку з відсутністю його в період підписання на території України.

Як зазначено Компанією "Феліндако ЛТД", ним були отримані витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо відомостей стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" та встановлені наступні реєстраційні дії, проведені щодо Товариства:

-30.01.2013 року - була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 9002260) - єдиним учасником Товариства стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф".

-06.03.2013 року - була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 0002260) - єдиним учасником Товариства став ОСОБА_7, він же призначений директором Товариства.

-05.04.2013 року - змінений директор Товариства на ОСОБА_8, (запис № 2002260).

-08.04.2013 року - була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 3002260) - єдиним учасником Товариства стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф".

-27.08.2013 року - змінений директор Товариства на ОСОБА_9, (запис № 4002260).

Таким чином, станом на 16.04.2014 року єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф", директор - ОСОБА_9

В подальшому загальними зборами учасників Товариства було прийнято декілька рішень стосовно зміни складу учасників Товариства, відступлення частки у статутному капіталі Товариства. На виконання зазначених рішень вищого органу Товариства було укладено низку договорів купівлі-продажу зазначеної частки.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 39 від 28.02.2013 року, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100 % статутного капіталу ОСОБА_7 шляхом укладення з ОСОБА_7 договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято ОСОБА_7 до складу учасників Товариства, затверджено зміни до статуту Товариства.

На виконання рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 39 від 28.02.2013 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" та ОСОБА_7 05.03.2013 року було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" (копія якого наявна в матеріалах справи), відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ОСОБА_7

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 43 від 01.04.2013 року, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід ОСОБА_7 зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100 % статутного капіталу Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" шляхом укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" до складу учасників Товариства, затверджено зміни до статуту Товариства.

На виконання рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 43 від 01.04.2013 року, між ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" 01.04.2013 року було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" (копія якого наявна в матеріалах справи), відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф".

Як встановлено судом, підставою для проведення державної реєстрації зазначених вище змін до статуту були рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлені протоколами № 38 від 29.01.2013 року, № 39 від 28.02.2013 року, № 43 від 01.04.2013 року, вказані вище договори купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" від 29.01.2013 року, від 05.03.2013 року, від 01.04.2013 року.

Під час розгляду справи № 910/13186/15 Господарським судом міста Києва було також встановлено, що 06.06.2015 року загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 46 від 06.06.2015 року, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100 % статутного капіталу ОСОБА_10 шляхом укладення з ОСОБА_10 договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято ОСОБА_10 до складу учасників Товариства, затверджено нову редакцію статуту Товариства.

На виконання рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 46 від 06.06.2015 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" та ОСОБА_10 06.06.2015 року було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" (копія якого наявна в матеріалах справи), відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ОСОБА_10.

08.06.2015 року було проведено державну реєстрацію статуту Товариства в новій редакції, в якому єдиним учасником Товариства зазначено ОСОБА_10

Рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформлене протоколом № 38 від 29.01.2013 року, приймалось 29.01.2013 року. Договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", укладений між Компанією "Феліндако ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" було укладено також 29.01.2013 року.

Від імені Компанії "Феліндако ЛТД" вказане рішення загальних зборів, а також договір підписано особою, яку також зазначено як "Романюк Ігор".

Проте, судом встановлено, що вказані рішення загальних зборів, оформлені протоколом № 38 від 29.01.2013 року, а також зазначений договір від 29.01.2013 року не могли бути підписані ОСОБА_6 у зв'язку з відсутністю його в період підписання на території України, що встановлено рішенням суду у справі № 910/13186/15.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", що оформлені Протоколом № 38 від 29.01.2013 р., якими було затверджено передачу частки Компанії "Феліндако ЛТД" загальним розміром 100% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Дарниця" Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" шляхом укладання договору купівлі - продажу; затверджений Статут Товариства в новій редакції, прийняті за відсутністю єдиного учасника Товариства (його уповноваженого представника), а також без будь-яких доказів волевиявлення позивача на відчуження власної частки у статутному капіталі Товариства, що є прямим порушенням приписів статті 60 Закону України "Про господарські товариства", а також статті 148 Цивільного кодексу України, статей 237, 238, 244, 245 Цивільного кодексу України.

Крім того, як встановлено судом, на виконання зазначеного вище рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 38 від 29.01.2013 року, між Компанією "Феліндако ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" 29.01.2013 року було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф".

Враховуючи те, що судом вже було встановлено факт неможливості підписання укладеного 29.01.2013 року між Компанією "Феліндако ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" від імені позивача її повноважним представником ОСОБА_6 у зв'язку з зазначенням в договорі місця укладення - "місто Київ", проте фактичним перебуванням зазначеної особи в період підписання договору за межами України, суд дійшов висновку про порушення норми статті 207 Цивільного кодексу України під час укладення договору.

Крім того, як було встановлено судом під час розгляду справи № 910/13186/15, рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", оформленим протоколом № 39 від 28.02.2013 року, змінено склад учасників Товариства: затверджено вихід Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" зі складу учасників Товариства у зв'язку з відступленням своєї частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 100 % статутного капіталу ОСОБА_7 шляхом укладення з ОСОБА_7 договору купівлі-продажу зазначеної частки, прийнято ОСОБА_7 до складу учасників Товариства, затверджено зміни до статуту Товариства.

На виконання рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом № 39 від 28.02.2013 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" та ОСОБА_7 05.03.2013 року було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", відповідно до якого право власності на частку в розмірі 100 % у статутному капіталі Товариства було передано ОСОБА_7

06.03.2013 року була проведена державна реєстрація змін до установчих документів Товариства (запис № 0002260) - єдиним учасником Товариства став ОСОБА_7, він же призначений директором Товариства, що було також встановлено судом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2015 року у справі №910/13186/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 року було, зокрема, визнано недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", що оформлені Протоколом № 38 від 29.01.2013 року, Договір купівлі - продажу від 29.01.2013 року, що укладений між Компанією "Феліндако ЛТД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма "Тріумф" та визнано недійсними рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", що оформлені протоколом № 39 від 28.02.2013 року.

Позивач зазначає, що наведені обставини стали підставою для аналізу та виявлення можливих ризиків діяльності позивача у період корпоративного конфлікту позивача, за наслідками якого позивачем було виявлено, що між відповідачем та третьою особою було укладено спірний договорі оренди.

Так, 19.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" в особі генерального директора ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача, а відповідач прийняв від позивача і набув право власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 12/Zкіп-06, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І. 30.03.2006 за реєстровим № 1119, з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, а саме: нежитлові приміщення підвального та першого поверху (в літ. А), які знаходяться за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 "б", загальною площею 2862,4 кв.м, в рахунок виконання зобов'язань позивача за кредитним договором № 12/KB-06 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 30.03.2006, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк".

Наведені обставини встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/10442/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною Анною Василівною, зареєстрованого в реєстрі за № 2280.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/10442/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України, позов задоволено повністю, визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., зареєстрований в реєстрі за номером 2280.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проаналізувавши наведені рішення в судових справах, в межах яких розглядався корпоративний конфлікт позивача, а також рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/10442/16, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України, суд доходить висновку, що позивач був власником майна, переданого відповідачем в оренду третій особі, а саме: з приміщення № 1 по приміщення № 54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7 (в літ. А), загальною площею 2787,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 "б", зокрема, у період з 21.03.2016 по 21.04.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" не будучи власником нежитлових приміщень (в літ. А), а саме: з приміщення № 1 по приміщення № 54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2787,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 "б", безпідставно отримувало орендні платежі за договором оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013. Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" грошових коштів, які відповідач отримав/міг отримати без достатньої правової підстави у період з 21.03.2016 по 21.04.2016 як орендні платежі.

З огляду на наведене, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" 1994649, 52 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, поданої 22.08.2016, яка була прийнята судом до розгляду відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 у справі № 910/11210/16).

За змістом ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій та направляючи справу №910/11210/16 на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий господарський суд України у постанові від 05.04.2017 зазначив наступне.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач спірне майно в оренду не передавав та нікого, в тому числі і відповідача, не уповноважував на передачу цього майна в оренду.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Суб'єктами в кондикційному зобов'язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов'язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, - набувач майна, який виступає боржником.

Оскільки саме відповідач, як орендодавець, отримував орендну плату за належне позивачу майну, то на підставі вищевказаної норми з нього підлягають стягненню як безпідставно одержані кошти орендної плати за період з 21.03.2016 по 21.04.2016.

Такі висновки суду грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Однак, при новому розгляді справи суду слід врахувати додатково подані докази (копія нотаріально посвідченого договору від 28.01.2016 року про внесення змін до спірного договору оренди та довідка ПАТ "Банк Восток"), більш ретельно з'ясувати питання щодо розміру реально одержаних відповідачем доходів у спірний період від передачі належного позивачеві майна в оренду та, відповідно, розмір коштів, які підлягають стягненню з нього на користь позивача за правилами ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства (частина 2 статті 319 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 4 статті 319 Цивільного кодексу України власність зобов'язує.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дарниця" набуло право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху, загальною площею 2862,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б (літ. А), як на окремий об'єкт нерухомого майна.

Так, як встановлено судом, 05.08.2011 року Святошинським районним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі № 2-4127/10, яким за Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" було визнано право власності на нежитлові приміщення підвального та першого поверху, загальною площею 2 862,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-Б (літ. А), як на окремий об'єкт нерухомого майна.

Як встановлено судом, 20.09.2011 до Реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено запис про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дарниця» на об'єкт нерухомого майна за адресою м. Київ, Харківське шосе, 144Б (номер запису 2320-П в книзі: 16п-178); підстава внесення запису: рішення суду - Святошинського районного суду міста Києва від 05.08.2011. Зазначені відомості підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 14.04.2017 №85136471.

Як встановлено судом, 21.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільпо ПДВПП" (орендар), правонаступником якого відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (третя особа) укладено договір оренди нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2298, за яким орендодавець передає, а орендар приймає відповідно до умов цього Договору в строкове платне користування (оренду) нежитлові приміщення № 1 по приміщення № 54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2 787,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 "б".

Згідно з пунктом 1.2. Договору майно належить на праві власності орендодавцю на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого Ханіною А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2013 року за реєстровим № 2280. Право власності орендодавця на майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав Ханіною А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2013 року, номер запису про право власності: 384770, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:0, згідно з витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.03.2013 року, індексний № 1376399.

Разом з тим, як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/10442/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України, позов задоволено повністю, визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., зареєстрований в реєстрі за номером 2280.

При цьому, судові рішення у справі № 910/10442/16 обґрунтовані тими обставинами, що оспорюваний договір від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" був підписаний генеральним директором ОСОБА_7, якого прийнято до складу учасників позивача з часткою 100% статутного капіталу та призначено на посаду рішенням загальних зборів від 28.02.3013, оформленими протоколом № 39, які в подальшому були визнані недійсними судовим рішенням у справі № 910/13186/15, яким витребувано на користь Компанії "Феліндако ЛТД" частку у розмірі 100% статутного капіталу, у зв'язку з чим ОСОБА_7 не мав повноважень на підписання оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця".

При цьому, дослідивши обставини неодноразового відчуження належної Компанії "Феліндако ЛТД" частки у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", встановлені судовими рішеннями у справі № 910/13186/15, взявши до уваги факт родинних зв'язків між учасником і керівником відповідача та колишніми власниками корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", суди у справі № 910/10442/16 дійшли висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" за всіма обставинами не могло не знати про триваючий корпоративний конфлікт у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" та відсутність повноважень ОСОБА_7, у зв'язку з чим відхилили посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" на частину 3 ст. 92 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом ст. 1214 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 Циільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Слід відзначити, що в кондиційних зобов'язаннях, важливу роль відіграє суб'єктивна складова поведінки набувача майна. Конструкція "набувач дізнався чи міг дізнатися про безпідставність свого володіння" закликає набувача майна не бути самовпевненим, зобов'язує його діяти обачно, розсудливо, вживаючи законних заходів для з'ясування підстав свого володіння майном.

Добросовісність набувача в кондикційних зобов'язаннях самостійного правового значення не має, але суб'єктивна складова його поведінки враховується при визначенні періоду, за який набувач зобов'язаний відшкодувати потерпілому доходи, які він одержав чи міг одержати від майна.

Здійснюючи відповідні розрахунки доходів, що підлягають виплаті набувачем на користь потерпілого, слід узяти до уваги таке. Якщо доходи були одержані набувачем реально, то враховується розмір реальних доходів, підтверджених відповідними доказами про їх одержання. Якщо ж набувач не одержував реальних доходів, хоча й міг одержати, або розмір доходів встановити неможливо, то слід виходити зі звичайних цін та/або розміру плати, що склалася на ринку аналогічних (максимально подібних) речей, товарів, робіт, послуг у відповідному регіоні.

Відповідач, заперечуючи проти вимог, заявлених у позові зокрема, зазначав про те, що на сьогоднішній день договір оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013 є чинним, ніким не оскарженим, а тому є достатньою та належною правовою підставою для набуття відповідачем грошових коштів (доходу) за таким договором.

Суд зазначає, що приписи ст. 1214 Цивільного кодексу України передбачають норму, за якої доходи, які отримані (могли бути отримані) особою, з майна, що набуте чи збережене такою особою без достатньої правової підстави, повинні бути нею відшкодовані.

Тобто, в даному разі факт отримання коштів в якості доходу від майна розглядається в контексті обставин абсолютної безпідставності володіння особою майном, з якого нею було отримано дохід, а не в контексті наявності певної правової підстави, на якій особою, що зберегла майно безпідставно, отримано дохід від іншої особи (третьої особи), як-от договору між цими особами.

Так, безпідставність набуття відповідачем спірного майна за адресою: м.Київ, вул. Харківське шосе, 144 "Б" підтверджена наявними доказами, зокрема, рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/10442/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України, яким визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця".

Суд наголошує на тому, що позивач є власником майна, переданого відповідачем в оренду третій особі, а отже виходячи з приписів ст. 317 Цивільного кодексу України, саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, в тому числі шляхом передання його в оренду іншим особам.

Відтак, наведене дає підстави для висновку про те, що майно, передане відповідачем в оренду третій особі, було набуте та збережене (та передане в оренду) відповідачем безпідставно, що свідчить про наявність у позивача як законного власника майна підстав вимагати у відповідача відшкодування доходів, що були фактично отримані чи могли бути отримані з цього майна за заявлений позивачем період.

Більше того, скасовуючи рішення попередніх інстанцій та направляючи справу №910/11210/16 на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий господарський суд України у постанові від 05.04.2017 зазначив про правильність висновків судів попередніх інстанцій про те, що саме з відповідача як орендодавця, що отримував орендну плату за належне позивачу майну, підлягають стягненню як безпідставно одержані кошти орендної плати за період з 21.03.2016 по 21.04.2016.

Так, суд зазначає, що, виходячи з підстав позову, вимоги позивача у даній справі про стягнення грошових коштів у розмірі 1994649,52 грн. за своєю правовою природою є вимогами про відшкодування доходів, що отримані/могли бути отримані відповідачем у зв'язку з переданням в оренду третій особі безпідставно набутого та збереженого майна - нежитлових приміщення №1 по приміщення № 54 групи приміщень № 1 та приміщення № 1 групи приміщень № 7, загальною площею 2 787,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 "б", за період з 21.03.2016 по 21.04.2016.

Розраховуючи суму позову, позивач виходив з розміру орендованого приміщення, а також розміру орендної плати за договором оренди, укладеним між відповідачем та третьою особою.

Як встановлено судом, пунктом 3.3. договору оренди сторони погодили, що розмір орендної плати за місяць розраховується за наступною формулою: А1=(А0*А2+діюча ставка ПДВ)* (К1+К0), де:

А1 - розмір орендної плати на місяць в гривнях на момент платежу;

А0 - розмір орендної ставки за 1 кв.м. майна, зазначеної в гривнях в пункті 3.1. цього Договору;

А2 - площа майна, зазначена в пункті 1.1. цього Договору;

К0 - співвідношення курсу української гривні до курсу долара США, встановленого НБУ станом на дату укладення цього Договору, а саме: 7,993 грн. за 1 долар США;

К1 - співвідношення курсу української гривні до курсу долара США, встановленого НБУ станом на дату платежу.

Діюча ставка ПДВ означає суму податку на додану вартість, який визначається виходячи зі ставки податку, чинної на момент сплати відповідного платежу. Сторони беруть до уваги, що на дату укладення цього Договору, ставка ПДВ становить 20 % від орендної плати. Сторони дійшли згоди, що у разі втрати орендодавцем протягом строку дії цього Договору статусу платника ПДВ, для застосування у формулі, зазначеній у цьому пункті, діюча ставка ПДВ дорівнює 0.

Відповідно до пункту 3.4. Договору орендна плата буде сплачуватися орендарем на підставі Актів виконаних робіт, підписаних сторонами не пізніше 20-го числа місяця, який слідує за місяцем, в якому було здійснено користування майном.

Разом з тим, як встановлено судом, 28.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (орендар) укладено договір про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013, за яким, зокрема, сторони на період з 01.01.2015 по 30.06.2016 встановили, що на виключення інших умов договору розмір орендної плати в місяць складає 4,7% відсотка доходу (виручки) орендаря від реалізації продукції, одержаного орендарем в магазині, розміщеному за адресою: м.Київ, вул. Харківське шосе, 144 "Б" , за місяць, в якому здійснювалося користування орендованими приміщеннями, проте не менше 1000000грн., з урахуванням ПДВ та включає в себе суму податку на додану вартість, плату за користування майном та прилеглою територією

По закінченню кожного календарного місяця не пізніше 5 числа місяця, наступного за відповідним місяцем оренди, орендар надає орендодавцеві підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою офіційний звіт орендаря. В даному офіційному звіті зазначається загальна сума виручки від реалізації товарів та послуг орендарем в об'єкті оренди, що надійшли за відповідний місяць оренди. Орендна плата розраховується після надання орендарем інформації про загальну суму надходжень грошових коштів від реалізації товарів та послуг орендарем на об'єкті оренди за відповідний місяць оренди з урахуванням ПДВ. Орендна плата у період з 1 січня 2015 року до 30 червня 2016 року включно сплачується орендарем на підставі рахунків орендодавця протягом семи банківських днів з дати отримання таких рахунків (п.3.17).

З поданих відповідачем 16.06.2017 документів вбачається, що відповідачем було виставлено третій особі рахунок-фактуру №СФ-0000024 від 05.04.2016 на суму 1000000,00 грн. за оренду приміщення площею 2787,700 кв.м.

Як встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі Фуд» 11.04.2016 було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" 1000000,00 грн. з призначенням платежу: РФ№СФ-0000024 від 05.04.2016, оренда приміщення. Зазначене підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» від 05.12.2016 №05ц/2828БТ (т.2, а.с.197).

Зазначені докази, з урахуванням того, що за умовами договору оренди відповідач виставляє рахунок на оплату орендної плати саме за наслідками надання орендарем інформації про суму отриманих доходів у формі звіту ( враховуючи умови договору про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень № 2298 від 21.03.2013) та відповідачем було виставлено рахунок-фактуру на суму 1000000,00, - дають підстави для висновку, що відповідачем було отримано від третьої особи дохід у розмірі 1000000,00 грн. за передання спірного майна, належного позивачу, в оренду третій особі, що підтверджується доказами сплати третьою особою коштів у такому розмірі за орендоване майно відповідачеві на підставі виставленого останнім рахунку, водночас позивачем не доведено, що відповідачем було отримано чи могло бути отримано дохід у більшому розмірі у заявлений у позові період. При цьому, сторонами не надано суду будь-яких доказів, що 4,7% відсотка доходу (суми виручки), який отримала третя особа, від реалізації товарів та послуг орендарем на об'єкті оренди за відповідний місяць, є більшим ніж 1000000,00 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судовий процес у господарському суді є змагальним, тобто сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Відтак, оскільки твердження позивача про те, що відповідачем повинен бути отриманий дохід від передання спірного майна в оренду у розмірі 1994649,52 грн. не підтверджені належними доказами, такі доводи судом не приймаються, з урахуванням того, що сам позивач при визначенні розміру доходу, що мав бути отриманий, посилається на умови договору оренди нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2298.

Разом з тим, суд при визначенні розміру доходів, які міг отримати відповідач від використання безпідставно отриманого майна, не вправі застосовувати умови договору, які були змінені сторонами, відтак пункт 3.3. договору оренди за яким, розмір орендної плати за місяць розраховується за наступною формулою: А1=(А0*А2+діюча ставка ПДВ)* (К1+К0), не застосовується судом, оскільки за нотаріально посвідченим договором від 28.01.2016 про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (орендар), сторонами погоджено новий порядок оплати, який стосується в тому числі спірного у справі періоду.

При цьому, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів у підтвердження обставин щодо можливості отримання відповідачем доходу від передачі в оренду безпідставно набутого майна у розмірі більшому, ніж передбачено умовами договору оренди, укладеного між відповідачем та третьою особою, зокрема, доказів (як-от, звіту суб'єкту оціночної діяльності тощо), що ринкова вартість оренди такого майна у заявлений у позові період була більшою, ніж та, що передбачена умовами договору оренди, укладеного між відповідачем та третьою особою, та яка фактично була отримана відповідачем.

З огляду на наведені обставини, судом вважаються доведеними обставини щодо отриманого відповідачем доходу за передання майна за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144 "Б" у розмірі 1000000,00 грн.

Суд наголошує на тому, що приписи ст. 1214 Цивільного кодексу України встановлюють правило, за якого дохід, отриманий від майна, що набуте або збережене особою без достатньої правової підстави, підлягає відшкодуванню цією особою з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 у справі № 910/10442/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 та постановою Вищого господарського суду України, позов задоволено повністю, визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., зареєстрований в реєстрі за номером 2280.

При цьому, судові рішення у справі № 910/10442/16 обґрунтовані тими обставинами, що оспорюваний договір від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" був підписаний генеральним директором ОСОБА_7, якого прийнято до складу учасників позивача з часткою 100% статутного капіталу та призначено на посаду рішенням загальних зборів від 28.02.3013, оформленими протоколом № 39, які в подальшому були визнані недійсними судовим рішенням у справі № 910/13186/15, яким витребувано на користь Компанії "Феліндако ЛТД" частку у розмірі 100% статутного капіталу, у зв'язку з чим ОСОБА_7 не мав повноважень на підписання оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.03.2013 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця".

При цьому, дослідивши обставини неодноразового відчуження належної Компанії "Феліндако ЛТД" частки у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", встановлені судовими рішеннями у справі № 910/13186/15, взявши до уваги факт родинних зв'язків між учасником і керівником відповідача та колишніми власниками корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця", суди у справі № 910/10442/16 дійшли висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" за всіма обставинами не могло не знати про триваючий корпоративний конфлікт у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" та відсутність повноважень ОСОБА_7, у зв'язку з чим відхилили посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" на частину 3 ст. 92 Цивільного кодексу України.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що відповідач міг знати про те, що у спірний період (з 21.03.2016 по 21.04.2016) він зберігав майно, передане в оренду, без достатньої правової підстави, відтак, з огляду на встановлені судом обставини щодо отриманого відповідачем доходу за передання майна за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144 "Б" у розмірі 1000000,00 грн., розмір такого доходу в силу ст. 1214 Цивільного кодексу України повинен бути відшкодований позивачу.

В той же час, грошові кошти у наведеній сумі відповідачем не сплачені на користь позивача, доказів протилежного, а саме доказів сплати грошових коштів у сумі 1000000,00 грн. суду не надано.

При цьому, щодо викладених відповідачем у поясненнях, поданих 16.06.2017, доводів про те, що середня ринкова вартість оренди квадратного метра у районі, де знаходиться спірний об'єкт, становить менше 300,00 грн., тоді-як з огляду на орендну плату у розмірі 1000000,00 грн., вартість оренди квадратного метра за договором оренди становить 359,00 грн., суд зазначає, що дані доводи не можуть свідчити про відсутність підстав для відшкодування відповідачем фактично отриманого доходу у розмірі 1000000,00 грн.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки грошові кошти у наведеній сумі відповідачем не сплачені на користь позивача, доказів протилежного, а саме доказів сплати грошових коштів у сумі 1000000,00 грн. суду не надано, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дарниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-ВВВ" про стягнення 1994649,52 грн. підлягає задоволенню частково, у сумі 1000000,00 грн.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, сума судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на дату подання позову та заяви про збільшення розміру позовних вимог, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на дату подання позову та заяви про збільшення розміру позовних вимог, ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Беручи до уваги ціну позову в розмірі 1994649,52 грн., до сплати підлягав судовий збір у розмірі 29919,74 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 29784,75 грн. судового збору (квитанція № від 18.08.2016 на суму 25603,20 грн. та квитанція №120BF018AA на суму 4181,55 грн.).

Відтак, недоплачена сума судового збору у розмірі 134,99 грн. підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

Суд зазначає, що розподіл судового збору за результатами вирішення спору за подання позовної заяви судом здійснено з урахуванням недоплати позивачем судового збору при поданні позовної заяви.

При цьому, відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2017 у справі № 910/11210/16 рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 у справі № 910/11210/16 скасовано; справу № 910/11210/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Як вбачається з платіжного доручення №112 від 14.09.2016, відповідачем було сплачено 32911,71 грн. судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі; з платіжного доручення №38 від 10.02.2017 вбачається, що відповідачем було сплачено 35903,69 грн. за подання касаційної скарги у даній справі.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на дату подання апеляційної скарги та касаційної скарги, ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги; за подання касаційної скарги на рішення суду; касаційних скарг у справі про банкрутство становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а отже сума судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги у даній справі становить 32911,71 грн. та 35903,69 грн., відповідно.

За таких обставин, з огляду на часткове задоволення позову за результатами нового розгляду справи, а також факт сплати відповідачем судового збору за розгляд апеляційної та касаційної скарг у даній справі, враховуючи, що позивач станом на час розподілу судових витрат не звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про наявність підстав для розподілу судових витрат, сплачених за розгляд апеляційної та касаційної скарг у даній справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог за результатами нового розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (02091, м. Київ, Харківське шосе, будинок 144-Б; ідентифікаційний код: 38374760) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДАРНИЦЯ" (49000, м. Дніпро, Набережна Перемоги, будинок 108, оф. 96; ідентифікаційний код: 16285594) грошові кошти у розмірі 1000000 (один мільйон) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДАРНИЦЯ" (49000, м. Дніпро, Набережна Перемоги, будинок 108, оф. 96; ідентифікаційний код: 16285594) в дохід Державного бюджету України недоплачений судовий збір у розмірі 134 (сто тридцять чотири) грн. 99 коп.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДАРНИЦЯ" (49000, м. Дніпро, Набережна Перемоги, будинок 108, оф. 96; ідентифікаційний код: 16285594) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВВВ" (02091, м. Київ, Харківське шосе, будинок 144-Б; ідентифікаційний код: 38374760) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 16411 (шістнадцять тисяч чотириста одинадцять) грн. 71 коп. та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 17903 (сімнадцять тисяч дев'ятсот три) грн. 69 коп.

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 06.07.2017

Суддя І.М. Отрош