ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 915/457/17

За позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 14; ідентифікаційний код 38727770)

в особі: Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23; ідентифікаційний код 38728444)

до відповідача: Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 27/1; ідентифікаційний код 22440366)

про: визнання недійсним рішення АМК.

Суддя О.Г. Смородінова

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю.

Суть спору:

18 травня 2017 року позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 18-09/3255 від 16.05.2017, в якій просить визнати недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.03.2017 № 5-ріш по справі № 1-26.250/67-2016.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі норм статей 59, 60 Закону України Про захист економічної конкуренції. Позивач вважає оскаржуване рішення неправомірним, винесеним з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права; висновки, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи; відповідачем не доведено обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, а отже рішення підлягає визнанню недійсним з огляду на таке:

По-перше, позивач зазначає, що Відділенню не надано законодавством право оцінювати відповіді на предмет їх чіткості, прямоти, конкретики, однозначності. Відділення має лише встановлювати факт надання/ненадання інформації.

По-друге, на момент винесення розпорядження 07.10.2016 року Відділення не мало у своєму розпорядженні докази, які містили інформацію, яка б дозволила зробити порівняння та аналіз з інформацією, яку подала Адміністрація у відповідь на вимогу. Тому відповідач не міг зробити висновки щодо подання інформації у неповному обсязі в контексті змісту відповідей на питання. Крім того, у подальшому у оскаржуваному рішенні відповідач не наводить, що в його розумінні є подання інформації у повному обсязі по кожному з пунктів вимоги.

По-третє, факт «порушення», яке відбулось на думку Відділення у момент подання відповіді на вимогу, тому доказування подання неповної інформації має відбуватись на доказах, які були у розпорядженні Відділення станом на 07.10.2016 року.

Проте як вбачається з тексту оскаржуваного рішення та матеріалів справи відповідач проводив розслідування та при винесенні рішення використовував недопустимий доказ відповідь ДП «АМПУ» на вимогу № 2 від 10.10.2016 № 1-292/80-1461. Зазначена вимога стосувалась розгляду заяв ПАТ «Укррічфлот» та не стосувалась розпорядження від 07.10.2016 № 72-р та справи щодо порушення законодавства в порядку п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Таким чином, Адміністрація вважає, що Відділення допустило істотне процесуальне порушення, яке полягає у залучені до справи № 1-26.250/67-2016 недопустимого доказу відповіді ДП «АМПУ» від 21.10.2016 № 18-09/5818 на другу вимогу, яка була створена після «порушення», і не може через це бути доказом вини, оскільки «порушення» є закінченим 23.09.2016.

ДП «АМПУ» вважає, що порушенням законодавства у вигляді подання інформації у неповному обсязі, що передбачено п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є подання інформації на запит, але не за усіма вимогами (пунктами, питаннями тощо), тобто надання відповіді не з усіх поставлених питань у вимозі (запиті).

ДП «АМПУ» зазначає, що на вимогу Відділення та визначене ним коло питань була надана вся інформація по кожному питанню (пункту вимоги), що виключало існування ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а відтак і підстав для порушення справи Відділенням.

Відділення, не розуміючи змісту порушеного заявником питання та не володіючи інформацією у повному обсязі щодо суті діяльності морського порту, поставило в тому числі некоректні питання у вимозі, запитувало неіснуючу інформацію, та у подальшому зробило висновки виходячи з власних припущень та інтерпретації суті відповідей як подання інформації у неповному обсязі, хоча і порівнювати цю інформацію станом на 07.10.2016 у Відділення не було з чим.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених доводів, позивач вважає, що Відділенням винесено рішення, яке підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки порушення та неправильне застосування норм матеріального права призвело до винесення неправильного рішення, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Відповідач у відзиві повністю заперечує на позов, вважаючи, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.03.2017 № 5-ріш по справі № 1-26.250/67-2016, оскільки залишив поза увагою межі виключних повноважень органів Антимонопольного комітету України і не спростував висновків Відділення, а також звів свої зауваження до міркувань та припущень, а не до конкретних фактів, які можна було б вважати не зясованими та/або недоведеними Відділенням. Тому Відділення, приймаючи оскаржуване рішення, діяло в межах своїх повноважень та у спосіб, визначені законодавством про захист економічної конкуренції.

13.06.2017 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 04.07.2017.

04.07.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2017 року Адміністративна колегія Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла рішення № 5-ріш у справі № 1-26.250/67-2016 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», яким визнано дії державного підприємства "Адміністрація морських портів України", (адреса: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) в особі Миколаївської філії, які полягали у поданні інформації в неповному обсязі Миколаївському обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України на вимогу голови територіального відділення від 05.09.2016 №1-292/80-1266 у встановлений ним строк, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а саме: подання інформації в неповному обсязі територіальному відділенню Антимонопольному комітету України у встановлені головою територіального відділення строки; за вчинення порушення, зазначеного в пункті 1 цього рішення, накладено на державне підприємство "Адміністрація морських портів України" штраф відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Наведене рішення Адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було отримано відповідачем 28 березня 2017 року. Позов про визнання цього рішення недійсним до суду надійшов 18 травня 2017 року, тобто в межах встановлених частиною 1 статті 60 Закону України Про захист економічної конкуренції строків.

З оспорюваного рішення вбачається, що справу № 1-26.250/67-2016 було розпочато 07.10.2016 розпорядженням адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі Відділення, територіальне відділення) № 72-р за власною ініціативою Відділення за ознаками порушення державним підприємством "Адміністрація морських портів України" законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

В ході розгляду справи територіальним відділенням встановлено наступне (далі за текстом рішення):

У Відділенні на розгляді знаходяться заяви від 16.08.2016 № 1124, від 16.08.2016 № 1125 публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії "Миколаївський річковий порт" АСК "Укррічфлот" (надалі заявник, "МРП") щодо неправомірних, на думку заявника, дій державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії «Адміністрація морських портів України» (надалі ММТП, МФ ДП "АМПУ").

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (надалі Підприємство, ДП «АМПУ», Відповідач), (адреса: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) є державним унітарним підприємством і діє, як державне підприємство, створене відповідно до Закону України «Про морські порти України».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту», а також згідно з наказом Міністерства інфраструктури від 19.03.2013 № 163 «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту і створення державного підприємства «Адміністрація морських портів України» входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

ДП «АМПУ» представляє собою унітарне підприємство, що складається з центрального апарату (м. Київ), головного представництва (м. Одеса) та 13 філій в морських портах України.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 18 квітня 2014 року № 184 було затверджено Положення про Миколаївську філію державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі Положення).

Відповідно до пункту 1.2. Положення МФ ДП «АМПУ» діє як філія Підприємства.

Згідно пункту 3.1. Філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені Підприємства частину господарської діяльності.

Відповідно до положень пункту 3.4. Положення, дії, які вчиняються філією у встановленому законодавством України та цим Положенням порядку, вчиняються від імені Підприємства. Підприємство несе відповідальність за всіма зобовязаннями Філії.

З метою повного, всебічного та обєктивного розгляду вищенаведених заяв "МРП" територіальне відділення, керуючись положеннями статей 7, 17, 22, 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного Комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 21.02.2001 за № 32-р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 30.03.2001 за № 291/5482, на адресу ДП «АМПУ» направило вимогу про надання інформації від 05.09.2016 № 1-292/80-1266 (надалі Вимога), відповідно до якої у 10-ти денний термін з дня отримання Вимоги було необхідно надати інформацію по пятнадцяти пунктам (питанням) та належним чином завірені копії документів. Копію Вимоги було також направлено на адресу ММТП.

Вимога була отримана ДП «АМПУ» 09.09.2016, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 774. За клопотанням Підприємства від 13.09.2016 № 18-09/5055 Відділенням було подовжено термін надання інформації на Вимогу до 23.09.2016 включно.

23.09.2016 (вх. №80-03/2090) до Відділення від Підприємства надійшов лист від 22.09.2016 № 18-09/5265 із відповіддю на Вимогу, із змісту якого вбачається, що Відповідач не надав Відділенню відповідей на певні питання, поставлені у Вимозі, на деякі питання Вимоги надав інформацію в неповному обсязі. Крім того, інформація, надана у вищезазначеному листі ММТП, не містить чітких, конкретних та однозначних відповідей на деякі питання Відділення. Здебільше, відповіді ММТП полягають лише у цитуванні норм законодавства про морські порти, Господарського, Цивільного кодексів України.

З оскаржуваного рішення також вбачається наступне (за текстом):

У пункті 3 Вимоги вимагалось вказати, які обєкти портової інфраструктури використовуються субєктом господарювання, який проводить навантажувально-розвантажувальних роботи (надалі - НРР) на території ММТП.

На пункт 3 вимоги Відповідач не надав відповіді взагалі.

У пункті 4.2. Вимоги Відділення вимагало зазначити, яка діяльність (дії) ММТП включається в поняття «організація НРР за схемою «борт-борт».

Аналіз пояснень ММТП на питання 4.2. Вимоги свідчить, що Відповідач, процитувавши норми законодавчих актів про морські порти, не надав чіткої, прямої, конкретної відповіді на питання, а саме: не зазначив, яка діяльність (дії) ММТП включається в поняття «організація НРР за схемою «борт-борт».

Відступаючи від суті питання, ММТП лише, посилаючись на Закон, зазначив мету утворення Адміністрації морських портів України, а також процитував положення пунктів 2.1. та 2.3. Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд.

Виходячи з наведеного, Відповідач не надав інформації на пункт 4.2 Вимоги, а надав інформацію (письмові пояснення), яка не містить відповіді на питання (пункт 4.2. Вимоги), що задавалось головою Відділення.

У пункті 4.4. Вимоги Відділення вимагало вказати: «Чи належать зазначені послуги до обовязкових послуг, які мають бути замовлені при виконанні відповідних операцій в акваторії порту, тобто чи можливе здійснення НРР за схемою «борт-борт» без надання ММТП «послуг по організації НРР за схемою «борт-борт» біля причалів силами та засобами клієнта».

Як вбачається із змісту відповіді ММТП, Відповідач не надав інформації на питання 4.4. Вимоги, а лише процитував норми законодавства, та зробив висновок про обовязковість отримання відповідних послуг Адміністрації при здійсненні субєктом господарювання своєї діяльності на обєктах портової інфраструктури Адміністрації. Однак, яких конкретно послуг Відповідач не вказав, отже, не зрозуміло, про які послуги йде мова: про які запитувало Відділення, чи якісь інші послуги.

Таку відповідь не можна вважати належним виконанням Вимоги голови Відділення, оскільки вона не містить чіткої, конкретної, однозначної відповіді на поставлене питання.

Виходячи з наведеного, орган АМК дійшов висновку, що Відповідач не надав інформації на пункт 4.4 Вимоги, а надав інформацію (письмові пояснення), яка не включає в себе відповідь на питання (пункт 4.4. Вимоги), що задавалось головою Відділення.

У пункті 4.5. Вимоги пропонувалось зазначити, чи є обовязковим для отримання доступу в ММТП замовлення та оплата субєктом господарювання, який має намір проводити на території (акваторії) порту НРР за схемою "борт-борт", «послуг по організації НРР за схемою «борт-борт» біля причалів силами та засобами клієнта». Якщо так навести нормативно-правове обґрунтування (стаття, пункт, абзац нормативно-правового акту). Якщо ні вказати, у яких випадках замовлення цих послуг є обовязковим.

Відповідь на це питання знову зводиться до цитування ММТП положень статей 18 та 21 Закону України «Про морські порти», статті 627 Цивільного кодексу України.

Пунктом 7.2. Вимоги вимагалось навести правові підстави (із посиланням на конкретні нормативно-правові акти) ненадання дозволу на захід (прихід) до морського порту.

При цьому, слід зауважити, що Відповідач не зазначив жодної правової підстави ненадання дозволу на захід (прихід) до морського порту, хоча така інформація йому добре відома,

Отже, МТПП у відповідь на питання голови Відділення, яке (як і всі інші питання) має важливе смислове навантаження, не надав інформації на пункт 7.2. Вимоги, а обмежився посиланням на загальні законодавчі норми щодо обов'язковості укладання господарських договорів для надання відповідних послуг у морському порту.

Згідно пункту 7.3. необхідно було вказати, чи є при виконанні вантажних операцій за схемою «борт-борт» на території морського порту (в тому числі в портовій акваторії) неподання заявки на послуги, зокрема «послуги по організації НРР за схемою «борт-борт» біля причалів силами та засобами клієнта», визначеною законодавством підставою для відмови адміністрації порту у наданні дозволу на захід (прихід) до морського порту.

Аналіз наданої ММТП інформації на вказане питання Вимоги свідчить, що Відповідач не надав чіткої, прямої, конкретної відповіді на питання.

Відступаючи від суті питання, ММТП процитував норми законодавчих актів про морські порти та, посилаючись на пункт 3 розділу 9, пункт 10.1 Договору про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, укладеного між ДП "АМПУ" та Річфлотом, вказав, що для руху суден та отримання послуг служби регулювання руху суден в акваторії порту і в портових водах, агенту судна необхідно надати відповідну заявку. Так і для отримання "послуги по організації НРР за схемою "борт-борт" силами та засобами клієнта" замовнику послуг необхідно надати відповідну заявку. У разі відсутності відповідної заявки, правові підстави для надання послуг (заходу до морського порту, тощо) відсутні.

Такі пояснення говорять про те, що ММТП ухиляється від надання прямої, чіткої, однозначної відповіді на поставлене головою Відділення питання, а надає такі відповіді, які не можуть бути оцінені належним чином, оскільки їх тлумачити та розуміти можна по різному.

Отже, МТПП не надав відповіді на пункт 7.3. Вимоги.

У пункті 8 Вимоги Відділення чітко запитало, чи стягується в інших морських портах України при виконанні аналогічних вантажних операцій за схемою «борт-борт» плата за організацію НРР силами та засобами клієнта.

Відповідач, знову відходячи від надання конкретної відповіді на питання, вказав на наявність Договору про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, додатком до якого є перелік послуг, що надаються в кожному морському порту. При цьому, ММТП повідомив про можливість будь-якої філії ДП "АМПУ" надати послугу по організації НРР за схемою "борт-борт" силами та засобами клієнта згідно з затвердженими вільними цінами (тарифами) по замовленню клієнта.

Отже, наведене свідчить, що МТПП не надав відповіді на пункт 8 Вимоги.

У пункті 10.1. Вимоги Відділення вимагало навести перелік послуг, які на території Миколаївської області має право надавати виключно Миколаївська філія ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту).

Аналіз наданої відповіді свідчить, що ММТП не надав інформації на питання пункту 10.1. Вимоги, оскільки не зазначив жодної послуги, яку на території Миколаївської області має право надавати виключно Миколаївська філія ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту), а повідомив геть інші обставини, про які не запитувало Відділення у цьому питанні Вимоги.

У пункті 13 Вимоги Відділення зазначило, що за наявною у Відділення інформацією, 21.03.2016 заявник звернувся до Головної диспетчерської Миколаївської філії ДП "АМПУ" із листом щодо підтвердження здійснення перевантаження вантажу "сорго" в кількості 800 тн на т/х "ANTHEI", ошвартованого біля причалу № 12 ММТП. Вантажні операції виконувалися силами та засобами заявника по схемі "борт-борт".

Відповідь на це питання знову зводиться до цитування ММТП положень статей 15, 18 та 21 Закону України «Про морські порти», статті 75 Господарського кодексу України, та твердження Відповідача про те, що Річфлот всупереч вимогам Правил та норм Закону, не уклав з ДП "АМПУ" окремого договору, який визначає взаємні права та обовязки підприємств щодо експлуатації операційної акваторії причалів Адміністрації.

Однак Відповідач не вказав жодної правової підстави встановлення ним умови, про яку вказувало Відділення, що свідчить про ненадання ним інформації на пункт 13.1. Вимоги.

У пункті 13.2. Вимоги Відділення вимагало вказати, чи є заявник портовим оператором у розумінні Закону України "Про морські порти України". Якщо так надати документи (за наявності), які це підтверджують; якщо ні вказати його статус відповідно до норм законодавства про морські порти.

Аналізуючи пояснення ММТП, Відділення дійшло висновку, що вони є неточними та нечіткими. Так, ММТП повинен був надати відповідь на це питання у вигляді слів "так" чи "ні".

ММТП надав Відділенню документи, які не мають жодного відношення до суті питання (зокрема статусу заявника), при цьому не надав однозначної відповіді на поставлене головою Відділення питання.

У пункті 13.3. Вимоги Відділення вимагало вказати, чи є заявник у розумінні норм законодавства про морські порти оператором терміналу. Якщо так надати документи (за наявності), які це підтверджують.

Слід зауважити, що питання полягало у зазначенні статусу заявника не в даному конкретному випадку, а взагалі в розумінні норм законодавства про морські порти.

Таким чином, із наведених пояснень слідує, що ММТП не надав інформацію на питання пункту 13.3. Вимоги, а надав пояснення, які не стосуються та не розкривають суті поставленого питання.

Відділення ще раз зауважує, що інформація вимагала у ММТП у зв'язку із розглядом двох заяв "МРП" про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Подання інформації в неповному обсязі та у такому вигляді, в якому її надав ММТП до Відділення, не дає змоги здійснити повний, всебічний та обєктивний розгляд заяв МРП.

У пункті 14 Вимоги зазначено наступне: "У відповідь на листи "МРП" від 08.04.2016 № 597 та від 09.04.2016 № 621 Підприємство направило лист від 01.04.2016 № 18-01/2528), із змісту якого виходило, що необхідності в укладенні заявником із ММТП договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу вже не має, а для отримання доступу в ММТП "МРП", відповідно до пункту 1.1.3. договору №44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016, має можливість замовити за письмовою заявкою в адміністрації Миколаївського морського порту послуги суднозаходу. Тариф з організації НРР за схемою "борт-борт" біля причалів силами та засобами клієнта складає 9,70 грн., який розміщено на офіційному сайті. Враховуючи викладене, ММТП запропонував заявнику надавати письмові заявки згідно діючого договору та додатку № 6, який є його невід'ємною частиною. У звязку з наведеним, вимагаю: 14.1. Надати Додаток № 6 до договору від 09.03.2016 №44-П-АМПУ-16 "Перелік послуг, які надаються Миколаївською філією ДП "АМПУ" та включає в себе «послуги з організації НРР за схемою "борт-борт" біля причалів силами та засобами клієнта».

Слід акцентувати, що Відділення вимагало надати саме такий додаток № 6 до договору від 09.03.2016 №44-П-АМПУ-16 "Перелік послуг, які надаються Миколаївською філією ДП "АМПУ", який включає в себе «послуги з організації НРР за схемою "борт-борт" біля причалів силами та засобами клієнта».

Отже, ММТП надав до Відділення не той документ, що вимагався Головою.

У разі відсутності такого документу, Відповідач повинен був вказати про це, а не надавати Відділенню документ, який воно не вимагало.

З матеріалів справи також вбачається, що оскільки ДП "АМПУ" надало інформацію на Вимогу в неповному обсязі, а також здійснивши аналіз наданої ММТП інформації, та іншої, отриманої в ході розгляду заяв інформації, у Відділення виникла потреба повторно витребувати інформацію, що запитувалась у Вимозі, а також отримати від Підприємства додаткову інформацію (пояснень, документів), тому на адресу ДП «АМПУ» Відділення направило вимогу про надання інформації від 10.10.2016 № 1-292/80-1461 (надалі Вимога 2), відповідно до якої у 7-ми денний термін з дня отримання вимоги було необхідно надати інформацію та належним чином завірені копії документів. Копію Вимоги 2 було також направлено на адресу ММТП.

Вимога 2 складалась із питань, ідентичних за змістом тим, на які ДП "АМПУ" не було надано інформації у відповіді, наданої Відповідачем на першу Вимогу листом від 22.09.2016 № 18-09/5265, а також інших питань, в отриманні відповідей на які у Відділення виникла потреба у звязку із розглядом заяв.

Вимога 2 була отримана Відповідачем 13.10.2016, його Філією 12.10.2016. Термін надання інформації спливав 20.10.2016 включно.

19.10.2016 Відповідач звернувся до Відділення із клопотанням від 19.10.2016 № 18-09/5692 про подовження строку надання інформації на Вимогу 2 до 21.10.2016 включно. Відділення задовольнило клопотання Підприємства та подовжило строк надання інформації до 21.10.2016 включно. Листом від 21.10.2016 № 18-09/5818 Відповідачем було надано відповідь на Вимогу 2.

Відділення, здійснивши аналіз наданих Відповідачем пояснень, у своєму рішенні дійшло висновку, що вони не спростовують, а лише підтверджують факт вчинення ДП "АМПУ" порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що розглядається у даній справі.

При цьому, позивач стверджує, що Відділення при винесенні рішення, використовувало недопустимий доказ відповідь ДП "АМПУ" на Вимогу 2 від 10.10.2016 № 1-292/80-1461, оскільки доказування подання неповної інформації, має відбуватись на доказах, які були в розпорядженні станом на 07.10.2016. Позивач вказує, що Вимога 2 стосувалась розгляду заяв ПАТ "Укррічфлот" та не стосувалась розпорядження і справи щодо порушення законодавства в порядку пункту 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Позивач зазначає, що якщо припустити, що порушення дійсно мало місце, то воно не могло бути триваючим, тому закінченим воно вважається в момент вчинення Адміністрацією дії, а саме 23.09.2016 до канцелярії Відділення відповіді на Вимогу, яка, на думку Відділення, містила інформацію, подану у неповному обсязі.

Суд не погоджується з таким твердженням позивача.

Так, процесуальні засади діяльності органів АМК щодо захисту від порушень у сфері законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема: розгляд справ про порушення конкурентного законодавства, порядок виконання рішень та розпоряджень органів АМКУ, голів його територіальних відділень, їх перевірка, перегляд, оскарження та гарантії учасників процесу, інші питання щодо захисту від недобросовісної конкуренції, регулюються законодавством про захист економічної конкуренції з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про захист економічної конкуренції", а також Законом України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються Законом України «Про захист економічної конкуренції», іншими актами законодавства і полягають, зокрема, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, визначених розділом 7 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22.07.1998 за № 471/2911 (надалі - Правила).

Всебічне, повне та обєктивне зясування всіх обставин справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно з пунктами 21, 23 Правил проводиться посадовими особами АМК після початку розгляду відповідної справи. Якщо за результатами такого розгляду не буде доведено вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, то згідно зі статтею 49 Закону "Про захист економічної конкуренції" зазначений розгляд справи підлягає закриттю без прийняття рішення по суті.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції» доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які мають можливість встановити наявність або відсутність порушення.

Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Механізм та порядок проведення розслідування у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, джерела та спосіб отримання та збирання доказів у ній, є виключною компетенцією органів Антимонопольного комітету України, що унеможливлює втручання субєктів господарювання, органів влади, місцевого самоврядування, адміністративно-господарського управління та контролю, у діяльність органів Комітету та намагання диктувати свої умови розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Отже, законодавство про захист економічної конкуренції не уповноважує суб'єкта господарювання на власний розсуд вирішувати, яким чином (які саме процесуальні дії вчиняти) проводити розслідування у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та дослідження обставин, що мають значення для неї.

Виходячи із практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції, належність доказів є мірою, що визначає залучення до процесу в конкретній справі належних доказів, які мають безпосереднє відношення до предмета доказування, які були належним чином отримані. Належність доказів визначається їх придатністю для встановлення наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування в справі. Допустимість доказів визначається законністю джерел, умов і способів їх одержання.

Вимога 2 була надіслана Відділенням на адресу Підприємства у звязку із поданням позивачем інформації на Вимогу в неповному обсязі та складалась із питань, ідентичних за змістом тим, на які ДП "АМПУ" не було надано інформації у відповіді, наданої листом від 22.09.2016 № 18-09/5265, а також інших питань, в отриманні відповідей на які у Відділення виникла потреба у звязку із розглядом заяв.

Так, у преамбулі Вимоги 2 Відділення зазначило, зокрема, наступне: « 23.09.2016 р. (вх. № 80-03/2090) до Відділення від Підприємства надійшов лист від 22.09.2016 р. № 18-09/5265 із відповіддю на Вимогу, із змісту якого вбачається, що Підприємство не надало Відділенню відповідей на певні питання, поставлені у Вимозі, на деякі питання Вимоги надано інформацію в неповному обсязі. Крім того, здійснивши аналіз наданої ММТП інформації, а також іншої, отриманої в ході розгляду заяв інформації, у Відділення виникла потреба в отриманні від Підприємства додаткової інформації (пояснень, документів).»

Позивачем було надано відповідь (інформацію) на Вимогу 2 листом від 21.10.2016 № 18-09/5818, зміст якого засвідчив той факт, що позивач одразу на Вимогу міг та мав можливість надати інформацію у повному обсязі.

Отже, виходячи із вищенаведеного, Вимога 2 та відповідь позивача на неї, є належними та допустимими доказами у справі № 1-26.250/67-2016.

Предметом спору у даній судовій справі є матеріально-правова вимога Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.03.2017 № 5-ріш по справі № 1-26.250/67-2016.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову, виходячи з наступного:

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з п. 14 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки;.

У п. 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15 зазначено, що у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань.

Судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 2 статті 12 зазначеного Закону передбачено, що повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 цього Закону у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження, між іншим, при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом (пункт 5 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо подання суб'єктами господарювання та інш. документів, інформації тощо, необхідних для виконання цими органами завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, є обов'язковими для виконання у визначені ними строки.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (ч. 2 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Згідно з ч. 1 ст. 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Тобто виходячи зі змісту статей 22, 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо подання суб'єктами господарювання та інш. документів, інформації тощо, необхідних для виконання цими органами завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, є обов'язковими для виконання у визначені ними строки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.08.2012 у справі № 08/03/26/64/2011.

Таким чином, виходячи із положень вищезазначених норм чинного законодавства, а також встановлених судом фактичних обставин справи, голова Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у межах наданих йому повноважень мав право витребувати у ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП Адміністрація морських портів України відповідну інформацію, а ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП Адміністрація морських портів України у свою чергу зобов'язане було надати таку інформацію у встановлені строки.

ДП "АМПУ" зазначає, що Відділенням при винесенні спірного рішення невірно застосовано норму матеріального права, покладену в основу рішення пункт 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Позивач вважає, що зміст цієї норми та поняття "подання інформації в неповному обсязі" невірно тлумачиться та застосовується Відділенням, оскільки співвідношення стосовно обсягу інформації має встановлюватись виключно між викладеними у вимозі питаннями та відповіддю на ці поставлені питання. Отже, подання інформації у неповному обсязі полягає саме у неподанні відповіді щодо кожних пунктів вимоги, а не в контексті змісту відповіді, тому порушенням конкурентного законодавства, передбаченим пунктом 14 статті 50 є подання інформації на запит, але не за усіма вимогами (пунктами, питаннями, тощо), тобто надання відповіді не з усіх поставлених питань у вимозі (запиті). У звязку з цим позивач робить висновок, що на вимогу Відділення та визначене ним коло питань, ним була надана вся інформація по кожному питанню (пункту вимоги), що виключало існування ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а відтак і підстав для порушення справи Відділенням. Відділенню не надано законодавством право оцінювати відповіді на предмет їх чіткості, прямоти, конкретики, однозначності. Відділення має лише встановлювати факт надання/ненадання інформації.

Відділення ж у свою чергу, наголошує на тому, що позивач невірно розуміє та трактує норми законодавства про захист економічної конкуренції, внаслідок чого робить необґрунтовані і безпідставні висновки, які намагається навязати суду.

Однак, така думка позивача є невірною, оскільки інформація органом АМК витребовується з певною метою, так як надсилання на адресу позивача вимоги про надання інформації від 05.09.2016 №1-292/80-1266 було здійснене з метою повного, всебічного та обєктивного з'ясування фактичних даних, які дали б можливість встановити наявність або відсутність порушення.

Як вище вже було зазначено, вимогу було направлено на адресу позивача у звязку із розглядом Відділенням заяв публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії "Миколаївський річковий порт" АСК "Укррічфлот" про порушення МФ ДП "АМПУ" законодавства про захист економічної конкуренції.

Заявник у поданих до Відділення заявах повідомляв, що МФ ДП "АМПУ" відносно нього вчиняються дії, які призводять до суттєвого обмеження та спотворення конкуренції, а також завдають значних збитків заявнику.

Такі дії полягають у відмові МФ "АМПУ" в наданні дозволу на захід у Миколаївський морський порт плавзасобів заявника для здійснення перевантаження вантажів відповідно до умов договорів, укладених "МРП" із субєктами господарювання.

Тому відповіді на питання, що запитувались Відділенням, мали важливе значення для з'ясування та встановлення дійсних обставин заяв, підтвердження чи спростування наведених заявником фактів. Надані Підприємством пояснення, у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції та можливому порушенні справи, у розумінні Закону України "Про захист економічної конкуренції" вважались би доказами у справі.

Тому Відділенням і було сформовано певний перелік питань, що стосувались обставин заяв, за результатами аналізу змісту відповідей на які можливо було б дійти певних однозначних висновків.

Разом з тим, позивач на деякі питання Вимоги надав інформацію в неповному обсязі, тобто зміст його відповідей не відповідає змісту поставлених питань, він також не надав Відділенню жодної відповіді на питання пункту 3 Вимоги і це підтверджено матеріалами справи (лист Підприємства від 22.09.2016 № 18-09/5265).

За правилами статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтями 34, 36 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом були досліджені, зміст, повнота та відповідність наданих позивачем відповідей по суті поставлених органом АМК з питань по першій вимозі, оскільки дії позивача кваліфікувалися Відділенням в оскаржуваному рішенні неправомірними саме по вимозі № 1-292/80-1266 від 05.09.2016, що стало підставою для визнання органом АМК таких дій позивача порушенням, передбаченим п. 14 ст. 50 Закону України Про захист економічної конкуренції.

Позивачем не надано суду доказів, які б спростовували висновки органу АМК при прийнятті оскаржуваного рішення, тобто доказів подання на вимогу голови Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 1-292/80-1266 від 05.09.2016 запитуваної інформації у повному обсязі.

У зв'язку з тим, що невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, відповідно до частини другої статті 22 вищезазначеного Закону, тягне за собою передбачену законом відповідальність, а ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП Адміністрація морських портів України зазначені вимоги не виконало, тому суд погоджується з висновками відповідача, за якими позивача правомірно, згідно з положеннями Закону України "Про захист економічної конкуренції", було притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Виходячи з наведеного, законні підстави для скасування у судовому порядку рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.03.2017 № 5-ріш по справі № 1-26.250/67-2016 відсутні.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 07 липня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова