РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017Справа №910/7185/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»

до 1. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна»

2. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс»

про стягнення 49.000,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Горбан М.В., довіреність № 4152-К-О від 11.02.2017

від відповідача-1 не з'явився

від відповідача-2 Івасюк Х.С., довіреність № 1510317-01/с від 15.03.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» 24.000,00 грн. виплаченого страхового відшкодування та з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» 25.000,00 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № HAG3CPS-144S23F від 28.05.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування автомобіля марки Honda Accord, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, яким скоєно ДТП, застрахована відповідачем-1 на підставі полісу № АІ/0707904 та відповідачем-2 на підставі полісу № АІ/3599106, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідачів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2017 порушено провадження у справі № 910/7185/17 та призначено її до розгляду на 01.06.2017.

19.05.2017 від Моторного (транспортного) страхового бюро України на адресу суду надійшла запитувана судом інформація щодо полісу № АІ/3599106.

Позивачем 19.05.2017 до відділу діловодства суду подано документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7185/17 від 01.06.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників відповідачів та невиконанням відповідачами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 10.05.2017, розгляд справи відкладений на 20.06.2017.

12.06.2017 від Моторного (транспортного) страхового бюро України на адресу суду надійшла запитувана судом інформація щодо полісу № АІ/0707904.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7185/17 від 20.06.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників відповідачів та невиконанням відповідачами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 10.05.2017, розгляд справи відкладений на 27.06.2017.

Відповідачем-2 27.06.2017 до відділу діловодства суду подано документи по справі.

Позивачем в судовому засіданні 27.06.2017 подано заяву про зміну предмет позову, відповідно до якої просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» 49.000,00 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Позивач в судовому засіданні 27.06.2017 підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову повністю.

Відповідач-1 в судове засідання 27.06.2017 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач-1 належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача-1.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Відповідач-2 у поданому 27.06.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог відносно нього заперечує посилаючись на те, що договір страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2 (поліс № АІ/0707904) укладений з відповідачем-1 14.08.2014 тоді як з відповідачем-2 договір (поліс № АІ/3599106) укладений 20.08.2014. Відповідно до ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Страхувальник вказаного транспортного засобу відповідача-2 не повідомив про раніше укладений договір страхування, що свідчить про нікчемність полісу № АІ/3599106. Також зазначає, що відповідача-2 не було повідомлено про настання вказаної ДТП ані потерпілою особою, ані страховиком.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача-1.

В судовому засіданні 27.06.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача-2, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

З постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.10.2015 у справі № 638/15565/15-п вбачається, що 21.07.2015 о 02 год. 00 хв. ОСОБА_3 в районі будинку АДРЕСА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2 не вірно обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Honda Accord, державний номер НОМЕР_1 та з подальшим зіткненням з автомобілем НОМЕР_3.

Даною постановою суду ОСОБА_3 визнано винним за вчинене правопорушення передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Автомобіль марки Honda Accord, державний номер НОМЕР_1, застрахований страхувальником (ПАТ КБ «Приватбанк») у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (страховик) на підставі договору страхування наземного транспорту № HAG3CPS-144S23F від 28.05.2014.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до звіту № 340/2015 від 19.08.2015 матеріальний збиток завданий власникові Honda Accord, державний номер НОМЕР_1, в результаті пошкодження при ДТП з урахуванням фізичного зносу складає 290.576,77 грн.

Звіт № 340/2015 від 19.08.2015 здійснений оцінювачем ОСОБА_4, який має достатній фаховий рівень оцінювача, який у встановленому законодавством порядку має відповідні свідоцтва, сертифікат та посвідчення (знаходяться в матеріалах справи).

Позивачем було складено страховий акт № И-935 від 27.08.2015 згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 199.916,82 грн.

Кошти в розмірі 199.916,82 грн. були перераховані позивачем страхувальнику згідно платіжного доручення № 2881 від 28.08.2015.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 199.916,82 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільна відповідальність транспортного засобу марки ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2, яким 21.07.2015 спричинено ДТП, застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0707904 з дією з 14.08.2014 по 13.08.2015.

Також матеріали справи свідчать, що станом на день ДТП цивільна відповідальність транспортного засобу марки ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2 була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аско-Медсервіс» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3599106 з дією з 20.08.2014 по 19.08.2015.

Страхувальник вправі укладати декілька договорів страхування одного об'єкта з різними страховиками. В разі наявності на момент укладення договору страхування іншого чинного договору страхування того ж самого об'єкта від тих саме ризиків, страхувальник зобов'язаний повідомити про це страховика.

Статтею 989 Цивільного кодексу України визначено, що якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З огляду на відсутність доказів повідомлення страхувальником транспортного засобу марки ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2 відповідача-2 про те, що об'єкт вже застрахований у відповідача-1, суд приходить до висновку, що поліс № АІ/3599106 є нікчемним.

З наданої Моторним (транспортним) страховим бюро України інформації вбачається, що з 01.07.2015 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ (обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Відповідно до умов договору (полісу) № АІ/0707904 страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2.

Зокрема, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 50.000,00 грн. та встановлено розмір франшизи - 1.000,00 грн.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована у відповідача-1 згідно діючого полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0707904, то відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу покладається на відповідача-1.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки ВАЗ 2103, державний номер НОМЕР_2 встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Оскільки, умовами полісу № АІ/0707904 розмір франшизи встановлено, тому страхове відшкодування позивачем при звернення з позовом до суду зменшено на суму 1.000,00 грн.

Разом з цим, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п'ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

28.08.2012 Верховний Суд України за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України у справі № 23/279 від 06.12.2011 зазначив, що страховик отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріального відшкодування.

Розглядаючи спір по суті, суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному автомобілю Honda Accord, державний номер НОМЕР_1 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується виходячи із вартості виплаченого відшкодування за вирахуванням суми франшизи, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача-1 страхового відшкодування підлягають задоволенню в розмірі 49000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32, ) суму страхового відшкодування в розмірі 49.000 (сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп., 1.600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 03.07.2017.

Суддя В.В.Сівакова