ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р. Справа № 909/201/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі Кришталь М.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія", б/н від 05.05.2017 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2017 року, суддя Деделюк Б. В.

у справі № 909/201/17

за позовом: Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія", м. Івано-Франківськ

до відповідача: Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Івано-Франківськ

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.12.2016 № 41 по справі 27/ІІ-2016

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_2

від відповідача ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2017 року, в справі №909/201/17 в позові комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія"до Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.12.2016 № 41 по справі 27/ІІ-2016, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2017 року, в справі №909/201/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. При цьому, апелянт, вказує на те, що позивачем невірно здійснено дії (застосовано ОСОБА_2), щодо визначення КП «МІУК», як субєкта господарювання, що займає монопольне становище. Окрім того, скаржник зазначив, що він має право подавати на затвердження виконавчого комітету скориговані тарифи на послуги, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку окремо.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача заперечив проти доводів апелянта, просив рішення Івано-Франківської області від 27.04.2017 року, в справі №909/201/17 залишити без змін. При цьому зазначив, що судом першої інстанції належним чином встановлені всі обставини справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2017 року, в справі №909/201/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель (ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності, визначені Законом України "Про захист економічної конкуренції", який спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України, на основі розвитку конкурентних відносин.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону, економічна конкуренція (конкуренція ) - це змагання між суб'єктами господарювання, з метою здобуття, завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про захист економічної конкуренції" останнім регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб'єктами господарювання; суб'єктів господарювання з іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією. ОСОБА_3 застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку в нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції, внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання, щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

З метою встановлення порядку визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку розпорядженням Антимонопольним комітетом України від 05.03.2002 року № 49-р затверджено ОСОБА_2 визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605.

Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності субєктів господарювання, груп субєктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках (п. 1.2 ОСОБА_2).

П. 2 ОСОБА_2 передбачено орієнтовні дії, які необхідно здійснити для визначення монопольного (домінуючого ) становища суб"ектів господарювання.

П. 2.2. Методики передбачено, що етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб"ектів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені п. 2.1 ОСОБА_2, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції" забороняються дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), що полягають у схиленні суб'єктів господарювання, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю до порушень законодавства про захист економічної конкуренції, створенні умов для вчинення таких порушень чи їх легітимації.

Згідно з ч. 7 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, вчинення дій, заборонених згідно із статтею 17 цього Закону.

За статтею 51 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

У п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що у сфері здійснення контролю за дотримання законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, наступні повноваження, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Івано-Франківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України визначено, що позивач на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у територіальних межах м. Івано-Франківська та прилеглих до нього населених пунктів, які відносяться до Івано-Франківської міської ради, де розташовані житлові будинки разом з закріпленими за ними прибудинковими територіями, які знаходяться в управлінні та обслуговуванні КП "МІУК" у 2015 році та 1 кварталі 2016 року займав монопольне (домінуюче) становище з часткою 100 відсотків, не маючи при цьому жодного конкурента у визначених територіальних межах.

Відповідачем, в ході розгляду справи № 27/ІІ-2016, проаналізовано інформацію про кількість будинків, що обслуговувались КП "МІУК" у зазначений період та зясовано, що позивач припинив надавати послуги з утримання мешканцям 287 будинків, проте мешканці лише чотирьох із зазначених будинків обрали управителем іншого субєкта господарювання або змінили форму управління будинком, створивши ОСББ, решта 283 будинки передані в самоуправління власникам не внаслідок прийняття рішення співвласниками цих будинків, щодо визначення іншого управителя, а в односторонньому порядку за ініціативою КП "МІУК", при цьому послуги з утримання цих будинків іншими суб"ектами господарювання у визначених часових межах не надавались. Вказане свідчить, що такі дії, не були зумовлені конкурентними відносинами, а є наслідком дій самого позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи, щодо забезпечення експлуатації та / або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території, відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, згідно із законодавством.

Згідно з чинним на той час, рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 02.06.2011 № 212-Х КП "МІУК" (КП "ЄРЦ"), визначено виконавцем послуг з утримання в межах визначеного цим рішенням житлового фонду та прибудинкових територій.

З 01.07.2015 правові, організаційні, економічні відносини, пов"язані з реалізацією прав та виконанням обов"язків співвласників багатоквартирного будинку, щодо його утримання та управління, регулюються Законом України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку".

Статтею 10 Закону визначено, що рішення про визначення управителя та його відкликання вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.

Статтею 13 Закону передбачено, що до визначення співвласниками багатоквартирного будинку, в якому не створено обєднання співвласників, форми управління багатоквартирним будинком, але не більше одного року, з дня набрання чинності цим Законом, послуги з утримання такого будинку надає субєкт господарювання, визначений виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у багатоквартирному будинку до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, у позивача не було потенційних конкурентів.

Встановлено, що дії позивача в наданні для встановлення виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради та застосування з 02.04.2015 по 31.03.2016 р.р. скоригованих тарифів на послугу з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, гарячого водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації для мешканців будинків , зазначених у рішенні виконкому від 27.03.2015 № 169, в той час, як для мешканців усіх інших будинків, механізм корегування тарифів не застосовувався, що є порушенням , передбаченим п. 2 ст. 50 та п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод із покупцями без об"ективно виправланих на те причин.

Відповідно до п.15.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" № 15 від 26.12.11р., установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Підпунктом 15.4 цієї ж постанови роз'яснено, що обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною в справі. Водночас, за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Позивачем було здійснено корегування тарифів також на послугу з технічного обслуговування на підставі підвищення рівня заробітної плати працівників, в звязку із збільшенням розміру мінімальної зарплати та цін на матеріали, що використовуються на надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем.

Таким чином, відповідач, не вказує на неправомірність дій позивача щодо виконання вимог рішення Івано-Франківської міської ради від 25.04.2013 № 1043-35 та постанови КМУ від 01.06.2011 № 869, а рішенням № 41 довело вчинення порушення у вигляді дискримінаційних дій підприємства, щодо нерівного ставлення до споживачів послуг та застосування механізму корегування тарифів тільки для мешканців 89-ти будинків у тому числі будинку заявників, що є наслідком зловживання своїм монопольним становищем.

Приписами частини 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживання монопольним (домінуючим) становищем визнається порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Отже, матеріалами адміністративної колегії Івано-Франківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України по справі 27/ІІ-2016 "Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції і накладення штрафу" доведено, що дії комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія", щодо надання для встановлення виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради та застосування з 02.04.2015 по 31.03.2016 скоригованих тарифів на послугу з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, гарячого водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації для мешканців будинків, зазначених в рішенні виконкому від 27.03.2015 № 169, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем, шляхом вчинення дій, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.04.2017 року, в справі №909/201/17 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" залишити без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 27.06.2017 р.

Головуючий -суддя Малех І. Б.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Михалюк О. В.