ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2017 р. Справа № 910/4788/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпініст»

про стягнення 2740890,94 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 42/9 від 11.01.2017 року);

від відповідача: не зявився

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпініст» про стягнення 2740890,94 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.04.2017 року порушено провадження у справі № 910/4788/17 та призначено до розгляду на 15.05.2017 року.

10.05.2017 року від представником позивача надійшла заява про долучення документів.

15.05.2017 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким останній проти позову заперечує, та просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позову.

В судове засідання 15.05.2017 року сторони зявилися, однак позивач вимог ухвали Господарського суду Київської області від 18.04.2017 року не виконав. Розгляд справи відкладався до 29.05.2017 року.

В судовому засіданні 29.05.2017 року оголошувалась перерва до 12.06.2017 року.

В судовому засіданні 12.06.2017 року позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання 12.06.2017 року не зявився.

За таких обставин суд розглядає справу у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 28.10.2011 року між Концерном радіомовлення, радіозвязку та телебачення (позивач) та ТОВ «Альпініст» (відповідач) укладено Договір № 1254 від 28.10.2011 року щодо реконструкції щогли Волочиської РТС Хмельницької філії Концерну РРТ за адресою: м. Волочиськ, вул. Незалежності, 2-Д (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору відповідач, як підрядник, зобовязується відповідно до затвердженої проектної документації УПР 01-033-09 виконати роботи з реконструкції щогли h=239,100м під антенно-фідерне обладнання зі зміною робочої висоти щогли до 139,130м за адресою: м. Волочиськ, вул. Незалежності, 2б, Хмельницької області, та закінчити роботи у визначений цим договором строк, а Концерн РРТ, як замовник, зобовязується прийняти та оплатити виконані роботи в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.1. Договору ціна договору становить 5 214 380 грн., з яких вартість робіт з реконструкції щогли складає 5155932,34 грн., вартість поставки устаткування складає 58447,20 грн.

Позивач зазначає, що на виконання п. 3.2. Договору, ним 17.07.2012 року здійснено передплату (аванс) у розмірі 15 % від загальної суми договору, що складає 782 157,00 грн. Відповідні обставини підтверджуються наявними у справі платіжними дорученнями і відповідачем не заперечуються.

Згідно з п. 5.1. Договору підрядник зобовязувався з моменту отримання авансу виконати вищевказані роботи з реконструкції у строк згідно з Графіком виконання робіт (додаток № 2 до Договору), тобто протягом 24 місяців.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 03.03.2014 року до Договору № 1254 від 28.10.2011 року сторони домовились подовжити строк виконання робіт до 31.12.2014 року.

Виконання робіт за Договором оформлюється Актами приймання виконаних будівельних робіт за встановленими формами, які надаються Підрядником щомісяця. Оплата Замовником здійснюється щомісячно відповідно до підписаних сторонами Актів.

Позивач зазначає, що станом на 14.03.2017 року Підрядником (відповідачем) виконані роботи на загальну суму 2 166 715,56 грн., що підтверджується складеними та підписаними сторонами відповідними Актами приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2012 року, за січень, травень та грудень 2013 року та довідками про вартість виконаних будівельних робіт за цей же період.

Наведені роботи оплачені позивачем (замовником) в сумі всього 2 471 400,73 грн. (яка включає в себе сплачений позивачем аванс в сумі 782 157,00 грн.).

Однак, решта робіт за Договором відповідачем своєчасно та в повному обсязі не виконана на суму 2 989 216,78 грн. (в тому числі на суму 304685,17 грн. переплати).

Відповідно до п. 7.2. Договору № 1254 від 28.10.2011 року у разі порушення строків виконання підрядних робіт, передбачених Договором, Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних у строк робіт за кожен день прострочення за весь період такого прострочення.

У звязку з чим, позивач в позові просить стягнути з відповідача пеню за порушення строків виконання робіт в сумі 2 740 890,94 грн., яка нархована на вартість невиконаних робіт в сумі 2 989 216,78 грн. за період прострочення з 01.01.2015 року по 13.03.2017 року.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив, в якому проти позову заперечував, зазначив, що згідно з додатковою угодою №2 до договору сторони продовжили дію Договору та строк виконання робіт за цим договором до 31.12.2014 року.

У звязку з чим, відповідач зазначає, що підстави для нарахування пені виникли у позивача з 01.01.2015 року, така пеня у відповідності до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України могла нараховуватись до 01.07.20915 року і згідно з ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для відповідної вимоги передбачено скорочений річний строк позовної давності.

Таким чином, відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з вимогою про стягнення пені.

Позивач в ході розгляду спору надав пояснення на відзив відповідача, в яких зазначив, що строк позовної давності переривався відповідно до ч. 1-3 ст. 264 Цивільного кодексу України, оскільки 06.11.2015 року Господарським судом м. Києва порушено провадження у справі № 910/28373/15 за позовом ТОВ «Альпініст» до Концерну РРТ про зобовязання укласти додаткову угоду до договору підряду №1254 від 28.11.2011 року.

Позов обґрунтований тим, що на початок жовтня 2015 року ТОВ «Альпініст» виконало по Договору №1254 робіт на загальну суму 2 166 609,86 грн. Вартість невиконаних робіт та не поставленого обладнання складає 3 047 769,61 грн. Запропонована ТОВ «Альпініст» додаткова угода №3 передбачала коригування проектної документації, що тягне за собою збільшення ціни договору та продовження строку виконання робіт до 31.12.2016 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 року касаційну скаргу ТОВ «Альпініст» залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 року та рішення Господарського суду м. Києва від 14.01.2016 року у справі №910/28373/15, якими у задоволені позову відмовлено - без змін.

Позивач стверджує, що поданий ТОВ «Альпініст» до Концерну РРТ позов свідчить про порушення взятого на себе зобовязання по Договору №1254 від 28.10.2011 року та прохання боржника про зміну договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, що є підставою для переривання перебігу позовної давності. А оскільки справа №910/28373/15 знаходилась на стадії судового оскарження в період з 06.11.2015 року по 18.10.2016 року, позовна давність починається з 19.10.2016 року, тобто з моменту винесення остаточного рішення у даній справі.

Також, позивач в своїх пояснення стверджує, що відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Укладеним між Концерном РРТ та ТОВ «Альпініст» договором №1254 від 28.10.2011 року встановлено, що у разі порушення строків виконання підрядних робіт, передбачених Договором, підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних у строк робіт за кожен день прострочення за весь період такого прострочення.

У звязку з чим, позивач стверджує, що з огляду на зміст 7.2. Договору, встановлено інший строк, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Дослідивши обставини спору з врахуванням пояснень позивача та відповідача, судом встановлено, що в порушення умов Договору № 1254 відповідачем своєчасно в строк до 31.12.2014 року (згідно з додатковою угодою № 2 від 03.03.2014 року) не виконано роботи на суму 2 989 216,78 грн. (в тому числі на суму 304685,17 грн. переплати).

Відповідно до п. 7.2. Договору № 1254 від 28.10.2011 року у разі порушення строків виконання підрядних робіт, передбачених Договором, Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних у строк робіт за кожен день прострочення за весь період такого прострочення.

Пунктом 10.3 Договору передбачено, що Договір є чинним до 31.12.2013 року, в будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим Договором. Додатковою угодою №2 від 03.03.2014 року до договору №1254 від 28.10.2011 року сторони продовжили строк виконання робіт до 31.12.2014 року.

Пунктом 10.7. Договору визначено, що закінчення строк Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Таким чином, враховуючи, що відповідач прострочив терміни виконання робіт за Договором і п. 7.2. Договору передбачено відповідальність у вигляді стягнення пені, що відповідає ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України, вимоги позивача про стягнення пені є правомірними.

Однак, суд вважає слушним зауваження відповідача щодо періоду, за який позивачем нараховано пеню.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», визначено, що приписом частини шостої статті 232 ГК України (який застосовується при нарахуванні штрафних санкцій не залежно від виду зобовязання грошове чи не грошове), передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Поняття строку та терміну наведено в ст. 251 Цивільного кодексу України, згідно з якою строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частина 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачає період, протягом якого нараховуються штрафні санкції. Таким чином, визначений відповідною нормою шестимісячний період з огляду на визначення ст. 251 Цивільного кодексу України є строком.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Враховуючи, що законодавством визначено відповідний строк тривалістю шість місяців, що відповідає визначенню ст. 252 Цивільного кодексу України, відповідна умова п. 7.2. Договору не містить іншого строку (періоду) в розумінні ст. 252 Цивільного кодексу України. Крім того, зміст п. 7.2. Договору не підпадає і під визначення терміну, оскільки не містить вказівки на подію, яка має неминуче настати (виконання зобовязання може і не відбутись).

Таким чином, п. 7.2. Договору не визначено іншого строку нарахування пені, відмінного від встановленого п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, правомірним є нарахування пені за період з 01.01.2015 року по 01.07.2015 року, за який пеня складає 755248,14 грн.

Пунктом 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» передбачено, що правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке.

4.4.1. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору.

Таким чином, враховуючи подання відповідачем позову до Господарського суду м. Києва у справі № 910/28373/15, провадження в якій порушено 06.11.2015 року, що свідчить про усвідомлення відповідачем обовязку щодо виконання робіт за Договором у визначений строк та намагання змінити (відтермінувати) відповідний строк, відповідне подання позову є підставою для переривання строку давності до зобовязань про виконання робіт, відтак і застосування відповідальності за невиконання.

Крім того, до вирішення у справі №910/4788/17 питання щодо наявності чи відсутності підстав для внесення змін до Договору, в тому числі в частині строків виконання робіт, були відсутні підстави достовірно стверджувати про порушення відповідачем строків виконання робіт (в разі встановлення судом обґрунтованості вимог підрядника та продовження строку виконання робіт були б відсутні підстави для тверджень про прострочення).

Оскільки за наслідками розгляду спору у справі №910/4788/17 судом не встановлено підстав для внесення змін до Договору, в тому числі в частині строків виконання робіт, з моменту завершення відповідного судового розгляду у позивача виникли обґрунтовані підстави вважати відповідача таким, що прострочив виконання зобовязання та застосувати за період такого прострочення відповідальність.

Враховуючи, що відповідачем було подано позов до Господарського суду м. Києва у справі № 910/28373/15, провадження в якій порушено 06.11.2015 року, тобто в межах річного строку давності для стягнення пені (нарахованої протягом першого півріччя 2015 року) і відповідний строк давності переривався поданням позову, станом на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі у квітні 2017 року, враховуючи, що спір у справі № 910/28373/15 остаточно вирішений згідно з постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 року, позов подано в межах строків давності.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню щодо стягнення з відповідача 755248,14 грн. пені. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпініст» (08720, Київська обл., Обухівський р-н, м. українка, п-т Дніпровський, 23, к. 109, код 32724732) на користь Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення (04112, м. Київ, вул Дорогожицька, 10, код 01190043) 755248,14 грн. пені та 11328,72 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 27.06.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін