ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р.Справа № 922/3597/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Дергачівська міська прокуратура, м. Дергачі в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області , м. Харків
до Державного підприємства "Дублянський спиртзавод", с. Дублянка, Краснокутського району
про стягнення шкоди в розмірі 276 985,80 грн.
за участю сторін:

прокурор - Горгуль Н.

позивач - ОСОБА_1

відповідач - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Дергачівська місцева прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Державного підприємства «Дублянський спиртовий завод» про стягнення шкоди заподіяної самовільним водокористуванням в розмірі 276985,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог, прокуратура посилається на результати перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, закріпленими в акті перевірки №116/01-04/02-09 від 29.03.2016 та на положення ст. 14 Конституції України, ст. ст. 1, 44, 48, 49, 110, 111 Водного кодексу України, ст. ст. 38, 47, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 25.10.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Державна екологічна інспекція у Харківській області (надалі - Інспекція) через канцелярію суду надав письмові пояснення від 03.11.2016 щодо підтримки позову прокуратури та обґрунтування правової позиції по справі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили. Про час розгляду справи був повідомлений належним чином.

02.12.2016 року представник відповідача, через канцелярію суду, надав клопотання (вх. 41276), в якому просив суд зупинити провадження по справі та призначити судову економічну експертизу стосовно вирішення питань щодо платоспроможності підприємства відповідача, що впливає на розгляд клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

Відповідач просив на вирішення судової експертизи поставити наступні питання:

1) Визначити основні економічні показники (ліквідності, платоспроможності та прибутковості) господарсько-фінансової діяльності Державного підприємства Дублянський спиртовий завод за період з січня 2014 року по лютий 2016 року.

2) Які саме з вказаних показників вплинули на результати господарсько-фінансової діяльності Державного підприємства Дублянський спиртовий завод та яким чином?

3) Визначити структуру збитків Державного підприємства Дублянський спиртовий завод та причини, що впливають на їх виникнення.

4) Чи може Державне підприємство Дублянський спиртовий завод, не припиняючи існуючої господарської діяльності, уникнути причин, на підставі яких виникають збитки, та яким чином?

5) Визначити наявність у Державного підприємства Дублянський спиртовий завод оборотних коштів для виконання зобовязань перед усіма наявними на час проведення експертизи кредиторами.

6) Чи існувала або існує у Державного підприємства Дублянський спиртовий завод будь-яка можливість без зовнішнього фінансування (кредитування) здійснити оплату за розробку дозвільної документації, оплатити необхідні для цього витрати, для уникнення підстав нарахування шкоди, виявленої Державною екологічною інспекцією у Харківській області під час перевірки зафіксованої актом №116/01-04/02-09 від 10.03.2016 р. за період починаючи з січня 2014 року по лютий 2016 року включно, у разі якщо першочергові платежі, які Державне підприємство Дублянський спиртовий завод повинно робити з отриманих грошей є: виплата заробітної плати, оплата податків і зборів, у тому числі до Пенсійного фонду, - а тільки потім вищевказані розрахунки?

7) Чи вірно обрано розмір тарифу на воду при розрахунку шкоди заподіяної державі внаслідок самовільного водокористування позивачем?

Доручити проведення судової експертизи експертам Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Харківській області (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 32).

Відповідачем було надано заяву про згоду покладення витрат по проведенню судової експертизи на ДП Дублянський спиртовий завод (вх. 41341 від 05.12.2016 р.).

Надане клопотання судом досліджено та разом з додатками долучено до матеріалів справи.

Присутні в судовому засіданні прокурор та представник позивача проти задоволення клопотання відповідача заперечували.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ГПК України сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом. Обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч.2 ст.43 ГПК України), якими в силу ст.32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 3 статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно частини 1 статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до частини 3 статті 41 ГПК України, проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Підстави зупинення провадження у справі встановлені ст.79 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, частина 1 вказаної статті визначає обставини, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню.

Так, господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

В свою чергу в ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду зупинити провадження у справі у певних випадках, до яких віднесено:

1) призначення господарським судом судової експертизи;

2) надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів;

3) заміни однієї з сторін її правонаступником.

Отже, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України однією з підстав зупинення провадження у справі є призначення судової експертизи.

Про зупинення провадження у справі та його поновлення виноситься ухвала.

Ухвалою суду від 05.12.2016 р. було задоволено клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, призначено судову експертизу, на розгляд та вирішення експерта поставлено наступні питання:

1) Які саме з економічних показників (ліквідність, платоспроможність, прибутковості) вплинули на результати господарсько-фінансової діяльності Державного підприємства Дублянський спиртовий завод за період з січня 2014 року по лютий 2016 року та яким чином?

2) Визначити наявність у Державного підприємства Дублянський спиртовий завод оборотних коштів для виконання зобовязань перед усіма наявними на час проведення експертизи кредиторами.

3) Чи існувала або існує у Державного підприємства Дублянський спиртовий завод будь-яка можливість без зовнішнього фінансування (кредитування) здійснити оплату за розробку дозвільної документації, оплатити необхідні для цього витрати, для уникнення підстав нарахування шкоди, виявленої Державною екологічною інспекцією у Харківській області під час перевірки зафіксованої актом №116/01-04/02-09 від 10.03.2016 р. за період починаючи з січня 2014 року по лютий 2016 року включно, у разі якщо першочергові платежі, які Державне підприємство Дублянський спиртовий завод повинно робити з отриманих грошей є: виплата заробітної плати, оплата податків і зборів, у тому числі до Пенсійного фонду, - а тільки потім вищевказані розрахунки?

4) Чи вірно обрано розмір тарифу на воду при розрахунку шкоди заподіяної державі внаслідок самовільного водокористування позивачем?

12.06.2017 провадження у справі поновлено, у звязку із поверненням 01 червня 2017 року до господарського суду матеріалів справи з висновком експерта по судово-економічній експертизі від 30.05.2017 р. № 150.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 20.06.2017 року до 26.06.2017 року до 10 год. 30 хв.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 4,5,7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та згідно з наказом Інспекції

від 09.03.2016 № 146/01-04 у період з 10 по 29 березня 2016 проведена планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Державного підприємства «Дублянський спиртзавод» (надалі ДП «Дублянський спиртзавод»).

За результатами перевірки Інспекцією був складений акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 116/01-04/02-09 від 29.03.2016, який був надісланий на адресу відповідача супровідним листом від 29.03.2016 за № 1235/01-25/02-09 із повідомленням.

Відповідно до даного акту перевірки вбачається, що спеціалізація Відповідача є дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв.

Перевіркою Інспекції встановлено та актом № 116/01-04/02-09 зафіксовано, що на балансі ДП «Дублянський спиртзавод» перебувають 7 артезіанських свердловин, з яких лише 2 є робочими, про що свідчить пояснювальна записка ДП «Дублянський спиртзавод» та паспорта.

Під час перевірки Інспекції представлено дозвіл на спеціальне водокористування від 06.12.2010 Укр.№4934 А/Хар., терміном дії до 31.12.2013.

Таким чином, ДП «Дублянський спиртзавод» допустило в період з 01.01.2014 по 29.02.2016 (та по теперішній час) самовільне водокористування, а саме здійснював забір води з підземних джерел (артезіанських свердловин №10 та №8а) за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Кількість забраної води з артезіанських свердловин в період з 01.01.2014 по 29.02.2016 відповідно до звітів за формою№2-ТП (водгосп) за 2014 та 2015 рік, пояснювальна записка ДП «Дублянський спиртзавод» становить 81900 м3.

Таким чином, вказаною перевіркою встановлено, що у період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р. відповідачем здійснювався забір води з артсвердловини в об'ємі 81900,0 м3 за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, чим було допущено самовільне водокористування з поверхневих та підземних джерел, що є порушенням ст. ст. 44, 49 Водного кодексу України.

Для усунення порушень природоохоронного законодавства у сфері охорони та раціонального використання природних ресурсів, виявлених під час здійснення планової перевірки керівнику ДП «Дублянський спиртзавод» Держекоінспекцією виданий припис від 01 квітня 2016 № 02-25-41. Пунктом 2 припису зобовязано керівника ДП «Дублянський спиртзавод» отримати дозвіл на спеціальне водокористування в порядку ст. 44 Водного кодексу України.

Відповідно до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 р. за № 767/16783, позивачем було розраховано шкоду, загальний розмір якої складає 276985,80 грн.

Інспекція надіслала відповідачеві претензію №52 від 04.05.2016 р. разом з розрахунком шкоди та з вимогою сплатити шкоду в розмірі 276985,80 грн. Однак відповідач залишив дану претензію без задоволення, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на положення ст. 13 Конституції України, ст. ст. 44, 48, 49, 110, 111 Водного кодексу України, ст. ст. 38, 47, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Відповідач, в свою чергу, вважає, що Інспекцією порушено порядок нарахування збитків внаслідок самовільного водокористування, в частині визначення ставки рентної плати та не враховано, що ДП «Дублянський спиртзавод» не мало коштів щодо своєчасного отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних/обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як зазначено в пунктах 1.3., 1.6. роз'яснень Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності, як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вина відповідача. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника.

Стосовно наявності протиправної поведінки відповідача суд встановив наступне.

На підтвердження факту противоправної поведінки відповідача прокурор надав акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 116/01-04/02-09 від 29.03.2016, яким встановлено здійснення відповідачем у період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р. забору води 81900 м3 з підземних джерел за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням статей 44, 49 ВК України.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до Водного Кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра, вони є частиною надр.

Зокрема, ст. 1 Водного кодексу України встановлено, що водні ресурси - обсяги поверхневих, підземних і морських вод відповідної території, а водокористування - це використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Статтею 2 Водного кодексу України встановлено, що водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства. Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.

Згідно зі ст. ст. 48, 49 Водного кодексу України водокористування, зокрема, пов'язане із видобуванням підземних прісних вод, здійснюється на підставі дозволу, який видається Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням із Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення; центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, - у разі використання води водних об'єктів у зоні відчуження та зоні безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, згідно з вимогами ст. 44 того ж Кодексу водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відтак, суд погоджується з висновком прокурора про обов'язковість отримання відповідачем дозволу на спеціальне водокористування в спірний період, чого відповідачем зроблено не було.

Крім того, відповідно до висновку експерта від 30.05.2017 № 150 вбачається, що ДП «Дублянський спиртзавод» у період з січня 2014 по лютий 2016 мало можливість здійснити будь-які витрати, в тому числі здійснити витрати за розробку дозвільної документації, оплатити необхідні для цього витрати, для уникнення підстав нарахування шкоди, виявленої Інспекцією під час перевірки зафіксованої актом №116/01-04/02-09 від 29.03.2016.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає факт наявності протиправної поведінки з боку відповідача, яка полягає у самовільному використанні ним у спірний період водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, доведеним.

Щодо наявності шкоди, завданої держави внаслідок самовільного водокористування, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 110 ВК України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Водокористувачі звільняються від відповідальності за порушення водного законодавства, якщо вони виникли внаслідок дії непереборних сил природи чи воєнних дій.

Згідно зі ст. 111 ВК України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Нормами ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) регламентується "Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389, зареєстрованою в Мін'юсті України від 14.08.2009 р. за № 767/16783 (далі - Методика).

Розмір шкоди, завданих відповідачем внаслідок самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування за період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р., визначено позивачем у розрахунку, який здійснено на підставі п. 9.1. Методики за формулою Зсам = 5 х "W" х Тар (грн.).

Загальний розмір збитків за період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р. склав 276985,80 грн.

Перевіривши даний розрахунок суд встановив таке.

Відповідно до п. 9.1 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою:

Зсам = 5 х "W" х Тар (грн.), де

"W" - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, м3;

Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар'єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об'єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Рентна плата на підземну воду (ставка збору за спеціальне використання води) у відповідності до ст. 255 Податкового кодексу України, у редакції 2015 року складав 67,64 грн./100м3.

Вказана ставка також підтверджена висновком експерта від 30.05.2017 № 150, а саме п. 4 висновків.

Пункт 9.2. Методики передбачає, фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Так, перевіркою встановлено, що підприємство з 01.01.2014 по 29.02.2016 роки здійснювало самовільне користування надрами (підземні води), у звязку з чим коефіцієнт «W» відповідно до листа ДП «Дублянський спиртзавод» та звітів за формою №2-ТП (водгосп) дорівнює 81900 м3.

Таким чином, Зсам= 5*81900м3 *67,64 коп./м3 =5*81900*0,6764= 276985,80 грн.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що обсяг забраної відповідачем води у розмірі 81900 м3 за період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р., використаний позивачем під час нарахування розміру шкоди, є вірним.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що в діях відповідача наявні достатні правові підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду. Зокрема, протиправна поведінка відповідача полягає у самовільному водокористуванні, що підтверджується актом перевірки № 116/01-04/02-09 від 29.03.2016 та приписом Державної екологічної інспекції у Харківській області від 01 квітня 2016 № 02-25-41, наявна сама шкода, яку обраховано позивачем відповідно до Методики, а також безпосередній причинний зв'язок, що виражений у заподіянні вказаної шкоди протиправною поведінкою відповідача.

Підсумовуючи вищевикладені обставини та положення закону, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а тому позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь держави шкоди, завданої самовільним спеціальним водокористуванням в розмірі 276985,80 грн., є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13 Конституції України, ст. ст. 38, 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. ст. 1, 13, 44, 48, 49, 50, 68, 69, 110, 111 Водного кодексу України, ст. 23 Кодексу України про надра, ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства "Дублянський спиртовий завод" ( зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, ) на користь держави : р/р 0318 у Краснокутському районі Харківської області с.Олексіївка , , МФО 851011 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності ", символ звітності 331 в установі банку - головне управління державної казначейської служби України у Харківській області шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 276985,80 грн.

Стягнути з Державного підприємства "Дублянський спиртовий завод" ( зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, ) на користь прокуратури Харківської області, код 02910108, банк отримувача : Державна казначейська служба України м.Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800 судовий збір в розмірі 4154,79 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_2