ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2017 р. Справа № 918/320/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 37 333 грн. 60 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Мельник О.П., довіреність № 54 від 10.05.2017 р.;

від відповідача - не з'явився.

У судовому засіданні 22 червня 2017 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 37 333 грн. 60 коп., з яких 17 564 грн. 33 коп. заборгованість за спожиту активну електроенергію, 17 593 грн. 39 коп. заборгованість за перевищення договірних величин, 1 490 грн. 94 коп. пені, 165 грн. 93 коп. 3% річних, 519 грн. 01 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 17 травня 2017 року позовну заяву № 586 від 13.05.2017 р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/320/17, розгляд якої призначено на 29 травня 2017 року.

29 травня 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору. (а.с. 38)

Ухвалою суду від 29 травня 2017 року розгляд справи відкладено на 22 червня 2017 року.

22 червня 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява від 21.06.2017 р., в якій останній повідомив про зміну найменування Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" на Приватне акціонерного товариства "Рівнеобленерго".

Ухвалою суду від 22 червня 2017 року змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" на Приватне акціонерного товариства "Рівнеобленерго".

Представник позивача в судовому засіданні 22 червня 2017 року підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та наполягала на задоволенні позову.

У судові засідання 29 травня та 22 червня 2017 року представник відповідача не з'явився, однак належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №308, №759. (а.с. 32, 39) Витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у відповідача було достатньо часу для надання відповідного відзиву на позовну заяву позивача.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що відповідач не направив на адресу суду будь-яких заяв чи клопотань, зокрема, про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, а явка його уповноваженого представника у судове засідання обов'язковою не визнавалася, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" (далі - Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Споживач) було укладено договір №270020013 про постачання електричної енергії (далі Договір) (а.с. 9-18).

Відповідно до п. 1. Договору Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 25,0 кВт., а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до пунктів 2.2., 2.2.1. та 2.2.2. Договору Постачальник зобов'язується виконувати умови цього Договору. Постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (додаток № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу"); згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін"; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

Згідно п. 2.3.3. Договору Споживач зобов'язався оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно умовами додатку № 4 "Порядок зняття засобів обліку електричної енергії та розрахунків".

Відповідно до п. 2 Додатку №4 до Договору покази засобів обліку відповідно до Переліку об'єктів і точок комерційного обліку споживача фіксується Споживачем 06 числа кожного місяця та вибірково контролюються (знімаються) Постачальником. Після зняття показів засобів обліку Споживач оформляє Звіт про використану електроенергію, який складається у 2-х примірниках, по одному для кожної сторони та 06 числа надає Постачальнику нарочним, але не пізніше наступного робочого дня після зняття показів і одночасно отримує рахунок за фактично спожиту електроенергію. У разі неможливості отримання Постачальником даних про використану електричну енергію в зазначений термін (незалежно від причин), визначення обсягу спожитої електричної енергії здійснюється самостійно Постачальником за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період. У разі наявності зафіксованих Постачальником показників засобів обліку споживачеві виписується рахунок у відповідності до таких показників (а.с. 21-23).

Договір та додатки підписано уповноваженими представниками та скріплено відбитками печаток сторін.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Враховуючи те, що наявність у відповідача заборгованості за спожиту активну електроенергію за березень-квітень 2017 року підтверджується зібраними у справі доказами та не спростована відповідачем, позовні вимоги про стягнення 17 564 грн. 33 коп. боргу судом визнаються обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено до стягнення заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії в сумі 17 593 грн. 39 коп., з яких за березень 2017 року в сумі 14 917 грн. 42 коп. та за квітень в сумі 2 675 грн. 97 коп..

Постачальник має право вимагати відшкодування збитків завданих Постачальнику внаслідок порушення Споживачем умов цього Договору (п. 3.1.4. Договору).

Пунктом 3.2.1. Договору передбачено, що Споживач має право на зміну (коригування) договірних величин споживання електричної енергії у випадку, визначеному розділу 5 цього Договору.

За перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього Договору, Споживач сплачує Постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 000 кВт/год. і більше (пункт 4.2.2. Договору).

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що для визначення договірних величин споживання енергії та потужності на наступний рік Споживач не пізніше 01 жовтня поточного року надає Постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії.

У разі ненадання Споживачем зазначених відомостей у встановлений термін розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на наступний рік установлюється Постачальником на рівні відповідних періодів поточного року.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір очікуваного споживання електричної енергії на березень 2017 року встановлено в кількості 0,4 тис. кВт., на квітень - 0,4 тис. кВт. (а.с. 18).

Як зазначено позивачем та підтверджено матеріалами справи, під час обстеження приладів обліку на об'єкті споживача постачальником було зафіксовано перевищення договірних величин споживання електричної енергії в березні в кількості 6 097 кВт, у квітні в кількості 1 099 кВт.

Пунктом 10.2. Правил користування електричною енергією, передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електроенергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків.

Статтею 26 Закону України "Про електроенергетику" та пунктом 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам передбачена відповідальність споживача за перевищення договірних величин електроспоживання у розмірі двократної вартості різниці між фактично спожитою та скоригованою договірною величиною до рівня фактично оплаченої.

Згідно Правил, договірна величина споживання електричної енергії - це узгоджений в договорі між постачальником електричної енергії і споживачем обсяг електричної енергії, який може бути спожитий споживачем за відповідний розрахунковий період. Гранична величина обсягу споживання - обсяг споживання електричної енергії, який визначається для споживачів постачальником електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до порядку, встановленого чинними нормативно-правовими актами.

Відповідно зі статтями 26, 27 Закону України "Про електроенергетику" та Правилами користування електричною енергією, у випадку перевищення договірних величин споживання електричної енергії, споживач сплачує повну вартість усієї спожитої електроенергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а також двократну вартість різниці між фактично спожитою і договірною величиною електричної енергії.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 17 593 грн. 39 коп. за перевищення договірних величин є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем нараховано пеню на суму боргу за період з 12.03.2017 року по 13.05.2017 року у розмірі 1 490 грн. 94 коп.

Пунктом 4.2.1 Договору визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3.-2.3.4. цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України передбачено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

У той же час оскільки заявлений до стягнення розмір вказаної штрафної санкції, нарахованої позивачем на відповідні суми основного боргу, які включали в себе вартість як активної електроенергії, так і перевищення договірних величин споживання, перевірено судом, позовна вимога про стягнення з відповідача 1 490 грн. 94 коп. пені підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі статті 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення інфляційні нарахування в розмірі 519 грн. 01 коп. та 3% річних в розмірі 165 грн. 93 коп..

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений до стягнення розмір 3% річних є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить положенням договору, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми також підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір інфляційних втрат становить 783 грн. 18 коп., при заявленому - 519 грн. 01 коп.. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у заявленому позивачем розмірі 519 грн. 01 коп..

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням положень вказаних норм законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі в сумі 37 333 грн. 60 коп., з яких 17 564 грн. 33 коп. заборгованість за спожиту активну електроенергію, 17 593 грн. 39 коп. заборгованість за перевищення договірних величин, 1 490 грн. 94 коп. пені, 165 грн. 93 коп. 3% річних, 519 грн. 01 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 1 600 грн..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (33000, м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 71, , р/р № 9704 ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 333368) 17 564 (сімнадцять тисяч п'ятсот шістдесят чотири) грн. 33 коп. - заборгованості за активну електроенергію, 17 593 (сімнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто три) грн. 39 коп. - заборгованості за перевищення договірних величин споживання.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (33000, м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 71, , р/р № 9704 ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 333368) 1 490 (одну тисячу чотириста дев'яносто) грн. 94 коп. - пені, 165 (сто шістдесят п'ять) грн. 93 коп. - 3% річних, 519 (п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 01 коп. - інфляційних втрат та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. - витрат по оплаті судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 26 червня 2017 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 71);

3 - відповідачу рекомендованим (АДРЕСА_1).