ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 910/19216/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Грека Б.М., Могил С.К.
розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2017
у справі№ 910/19216/16 Господарського суду міста Києва
за позовомДержавного підприємства "Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту "Чорноморндіпроект"
доДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України"
простягнення 78 269,06 грн
за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Державний проектно - вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту "Чорноморндіпроект" до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про стягнення 78 269,06 грн., з яких: 40 465,95 грн. основного боргу, 34 673,37 грн. інфляційних втрат та 3 129,74 грн. трьох відсотків річних, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов додаткової угоди № 2 від 17.09.2013 до договору № 45-23/154 від 24.05.2013 (Розробка паспорту акваторії порту).

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.12.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 у справі №910/19216/16, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на користь Державного підприємства "Державний проектно - вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту "Чорноморндіпроект" 40 465, 95 грн. основного боргу, 34 517, 45 грн. інфляційної складової боргу, 2 663, 03 грн. трьох відсотків річних, та 1 378, 00 грн. витрат на сплату судового збору, у решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх судових інстанцій, між Державним підприємством "Керченський морський торговельний порт" (замовник) та Державним підприємством "Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту "Чорноморндіпроект" (виконавець) укладено договір №45-23/154 від 24.05.2013, відповідно до якого встановлено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання роботи: "ДП "Керченський морський торговельний порт" Розробка паспорту акваторії порту"(п. 1.1 ).

Вартість робіт складає 72 082,25 грн з ПДВ, замовник проводить оплату робіт виконавцю двома платежами: аванс і остаточний розрахунок (п.п. 2.1. та 2.2. Договору)

Відповідно до п.2.3. Договору замовник протягом 10-ти банківських днів з моменту підписання сторонами цього договору зобов'язався перерахувати на розрахунковий рахунок виконавця аванс у сумі: 24 027,42 грн., окрім того ПДВ - 4805,48 грн., усього - 28 832,90грн. (40% від вартості робіт).

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що остаточний розрахунок за цим договором проводиться протягом 10 днів після прийняття роботи за актом здачі-приймання робіт замовником на підставі виставленого виконавцем рахунку (враховуючі п.4.3. договору).

Згідно з п.4.3. договору сторонами погоджено та визначено, що при не отриманні виконавцем оформленого акту здачі-приймання чи письмової мотивованої відмови від приймання роботи в термін, установлений п.4.2. договору, робота вважається прийнятою і підлягає оплаті замовником на підставі виставленого виконавцем рахунку.

Сторонами Договору внесено зміни в договір № 45-23/154 від 24.05.2013, у зв'язку з реорганізацією ДП "Керченський морський торговельний порт" шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них відповідно до розподільчого балансу від 13.06.2013 та акту приймання-передачі від 13.06.2013 та утворення внаслідок виділу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р, наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163, а також переходом прав та зобов'язань за договором № 45-23/154 від 24.05.2013 до правонаступника - державного підприємства "Адміністрація морських портів України", шляхом укладання додаткової угоди №2 від 17.09.2013.

Судами також встановлено, що в матеріалах справи наявний акт здачі-приймання від 06.02.2014, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріпленим їх печатками, відповідно до якого виконавцем виконано, а замовником прийнято роботи на загальну суму 67 443,25 грн з ПДВ.

Пунктом 5.2. додаткової угоди №2 встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється на протязі 10-ти банківських днів з дати отримання рахунку на підставі оформленого сторонами акту здачі-приймання роботи (враховуючи п. 4.3. договору №45-23/154 від 24.05.2013).

Також встановлено, що згідно акту здачі-приймання від 06.02.2014, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим їх печатками, виконавцем виконано, а замовником прийнято роботи на загальну суму 67 443,25 грн з ПДВ.

Відповідач в повному обсязі не розрахувався з позивачем, здійснивши лише передоплату в розмірі 26 977,30 грн.

Звертаючись з даним позовом, позивач стверджував, що відповідач не належним чином виконав умови укладеного Договору у зв'язку з чим Державне підприємство "Державний проектно - вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту "Чорноморндіпроект" просить суд стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 78 269,06 грн., у тому числі 40 465,95 грн. основного боргу, 34 673,37 грн. інфляційних втрат та 3 129, 74 грн. трьох відсотків річних, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов додаткової угоди № 2 від 17.09.2013 до договору № 45-23/154 від 24.05.2013 (Розробка паспорту акваторії порту).

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний, вказав на те, що оскільки роботи були виконані та прийняті відповідачем за Актом здачі-приймання від 06.02.14, останній повинен був оплатити їх у відповідності до п. 2.4. договору в строк до 21.02.2014, але не сплатив, тому сума заборгованості є правомірною та обґрунтованою. Оскільки відповідач в обумовлені строки не здійснив оплату за виконані позивачем роботи, останнім нараховано інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України. Здійснивши перерахування інфляційних втрат та річних місцевий суд в цій частині задовольнив позов частково, оскільки позивачем при розрахунку було допущено помилку

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх судових інстанцій з огляду на таке.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вже зазначалося, згідно акту здачі-приймання від 06.02.2014, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим їх печатками, виконавцем виконано, а замовником прийнято роботи на загальну суму 67 443,25 грн з ПДВ.

На виконання умов договору відповідач перерахував позивачеві 20.12.2013 аванс в розмірі 26 977,30 грн .

Пунктом 5.2. додаткової угоди №2 встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється на протязі 10-ти банківських днів з дати отримання рахунку на підставі оформленого сторонами акту здачі-приймання роботи (враховуючи п. 4.3. договору №45-23/154 від 24.05.2013).

Судами вірно було встановлено, що позивачем виставлено рахунок-фактуру №СФ-0001134 від 06.02.2014 на суму 40465,95 грн. вартості виконаних робіт.

Але в порушення умов договору та додаткової угоди відповідач не сплатив повну вартість виконаних позивачем робіт, заборгованість відповідача складає 40465,95 грн.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій та вважає, що оскільки відповідачем не було надано доказів погашення заборгованості 40 465,95 грн., вказана сума богу підлягає стягненню на користь позивача.

Крім суми боргу позивач просив суд стягнути на його користь інфляційні втрати та 3% річних нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що позивачем було допущено помилки в розрахунку інфляційних нарахувань, а тому місцевий господарський суд здійснивши перерахування інфляційних втрат правомірно задовольнив в цій частині позовні вимоги частково, стягнувши на користь позивача 34 517,45 грн. інфляційних втрат та 2663,03 грн. 3% річних за період з 16.02.2014 по 14.09.2016, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання до додаткової угоди № 2 від 17.09.2013, до договору № 45-23/154 від 24.05.2013.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про часткове задоволення позову.

Що стосується доводів касаційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні клопотання про призначення проведення судової почеркознавчої експертизи у даній справи, колегія суддів звертає увагу на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В даному випадку заявлені позивачем вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, які підтверджені представленими до матеріалів справи доказами що підлягають оцінці судом в порядку передбаченому нормами процесуального кодексу (ст. 43 ГПК України). Питання, щодо з'ясування яких відповідачем заявляється про необхідність призначення у справі судової експертизи є правовими, а виходячи з предмету та підстав заявленого позову, для вирішення спору по суті відсутня потреба у спеціальних знаннях в почеркознавчій сфері.

Отже, колегія суддів вважає, не має потреби для призначення судової експертизи, а тому суди попередніх судових інстанцій правомірно відмовили позивачу у задоволенні клопотання про призначення проведення судової почеркознавчої експертизи у даній справі.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2017, прийнятої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 у справі № 910/19216/16 - без змін.

Головуючий Н. Нєсвєтова
Судді: Б. Грек
С. Могил