РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017 Справа №910/5097/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»
До Третя особа, відповідачТовариства з обмеженою відповідальністю «Юрія - Фарм» що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма»
простягнення 9 485,23 дол. США, еквівалент 242 777, 44 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Філатова Н.А. - по дов. №625/15 від 06.11.2015р.

від відповідача: Кобець І.В. - по дов. №12/04/2017-2 від 12.04.2017р.

Атаманова Ю.Є. - по дов. №12/04/2017-1 від 12.04.2017р.

від третьої особи: Сметанкіна Т.В. - по дов. №24 від 27.04.2016р.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальності "Юрія-Фарм" про стягнення 1 641 340,20 грн. за неналежне виконання умов договору про факторингове фінансування з регрессом від 05.10.2011 № 017/42-0-1/138.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 порушено провадження у справі; розгляд справи призначено на 19.04.2017; залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

19.04.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав документи для долучення до матеріалів справи; відповідач подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 19.04.2017 оголошено перерву до 17.05.2017.

У судовому засіданні 17.05.2017 представник позивача подав клопотання про здійснення фіксації судового процесу, яке судом задоволено; представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та клопотання про витребування доказів у позивача; представник третьої особи подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Суд визнав клопотання відповідача обґрунтованим та таким, що частково підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Ухвалою від 17.05.2017р. суд розгляд справи відклав на 29.05.2017р. о 12.00 та зобов"язав позивача надати суду:

- докази сплати заборгованості за видатковими накладними № 198 від 24.03.2014, № 205 від 24.03.2014 і № 206 від 24.03.2014 в розмірі 103 220 грн.

відповідача і третю особу надати суду:

- оригінал договору від 13.09.2012 № 35;

- оригінали видаткових накладних № 198, 205 і 206 за 2014 рік.

В судовому засіданні представником позивача на виконання вимог суду надані витребувані документи.

Представник відповідача вимоги суду виконав частково, надав суду оригінал договору від 13.09.2012 № 35. Оригінал видаткової накладної № 198 не дав.

У зв"язку з неповним виконанням відповідачем вимог суду розгляд справи

було відкладено на 06.06.2017р. та зобов"язано:

позивача надати суду:

1) Оригінал Договору про факторингове фінансування з регресом №017/42-0- 1/138 від 05.10.2011 з додатковими угодами до нього.

2) Оригінал Реєстру переданих документів №7 від 07.04.2014.

3) Оригінал видаткової накладної №198 від 24.03.2014

4) Оригінал Реєстру переданих документів №8 від 07.04.2014.

5) Оригінал видаткової накладної №205 від 24.03.2014

6) Оригінал податкової накладної №205 від 24.03.2014

7) Оригінал Реєстру переданих документів №9 від 07.04.2014.

8) Оригінал видаткової накладної №206 від 24.03.2014

відповідача надати суду:

- оригінал видаткової накладної № 198, 205 і 206 за 2014 рік.

третю особу надати суду: - оригінал видаткової накладної № 205 і 206 за 2014 рік.

Представник позивача в судове засідання 06.06.2017р. не з"явився, витребувані судом документи не надав. Заяв, клопотань від позивача на адресу суду не надходило.

Представники позивача та відповідача на виконання вимог суду надали витребувані судом документи та надали письмові пояснення.

У зв"язку з невиконанням позивачем вимог суду щодо надання оригіналівдокументів, суд в визнав за доцільне розгляд справи відкласти на 27.06.2017р.

В судовому засіданні судом були оглянуті оригінали видаткових накладних №198 від 24.03.2014р., № 205 та №206 від 24.03.2014р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував із підстав викладених у письмовому відзиві.

Представник третьої особи надала пояснення по суті позову.

В судовому засіданні 27.06.2017р. оголошувалася перерва до 03.07.2017р., відповідно до ст. 77 господарського процесуального кодексу України.

30.06.2017р. від відповідача до суду надійшло клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи підпису виконаного на видаткових накладних №198 від 24.03.2014р. № 205 від 24.03.2014р. № 206 від 24.03.2014р.

Представник відповідача проти задоволення даного клопотання заперечував.

Представник третьої особи проти задоволення даного клопотання заперечував.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що питання, які зазначені в клопотанні представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи не має значення для правильного вирішення даного спору, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити Товарирству з обмеженою відповідальністю «Юрія - Фарм» у задоволенні поданого клопотання.

У судовому засіданні 03.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши надані суду докази, суд-

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (надалі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (надалі третя особа) було укладено Договір про факторингове фінансування з регресом: №017/42-0-1/138 до якого в подальшому вносились зміни та доповнення шляхом укладення додаткових угод, які є невід ємними частинами договору, а саме: Додатковою угодою № 017/42-0-1/138/1 від 01 листопада 2011 року, Додатковою угодою № 017/42-0-1/138/2 від 01 лютого 2012 року, Додатковою угодою №017/42-0-1/138/3 від 10 квітня 2012 року, Додатковою угодою №017/42-0-1/138/4 від 29 серпня 2012 року, Додатковою угодою № 017/42-0-1/138/5 від 20 вересня 2012 року, Додатковою угодою № 017/42-0-1/138/6 від 14 березня 2013 року. Додатковою угодою № 017/42-0-1/138/8 від 21 травня 2013 року, Додатковою угодою № 017/42-0-1/138/9 від 23 травня 2013 року, Додатковою угодою № 017/42-0-1/138/10 від 07 серпня 2013 року.

Відповідно до пункту 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених Договором, фактор зобов'язується здійснювати факторингове фінансування клієнта на умовах факторингу з регресом.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що права вимоги є відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами Додаткової угоди до Договору, яка укладається в порядку, визначеному статтею 2 Договору.

07 серпня 2013 року між позивачем та третьою особою укладено Додаткову угоду №017/42-0-1/138/10 до Договору про факторингове фінансування з регресом №017/42- 0-1/138 від 05.10.2011 року (надалі за текстом "Додаткова угода №10") . Відповідно до додатку №2 якої, з моменту підписання Додаткової угоди №10 третя особа вважається такою, що відступила, а позивач таким, що набув права вимоги до ТОВ «Юрія Фарм» (надалі відповідач), що виникли на підставі контракту №35 від 13.09.2012 (зі змінами та доповненнями) щодо оплати поставленого товарів/наданих позивачем послуг/ виконаних боржником робіт в сумі 1 050 000 грн. 00 коп. зі строком платежу за контрактом 45 днів, а також права пов'язані з цими правами вимоги відповідно до умов Договору.

25.02.2014 р. між третьою особою та відповідачем підписано повідомлення про відступлення прав вимоги за контрактом №35, відповідно до якого відповідач засвідчив, що ознайомлений з фактом переходу прав вимоги та про необхідність виконання зобов'язань новому кредитору (Банку).

07 квітня 2014 року керуючись положеннями Договору між третьою особою та позивачем укладено реєстр переданих документів №7, відповідно до якого, третя особа відступила позивачу право грошової вимоги до відповідача в розмірі 511 400,00 грн., як доказ наявності та розміру зобов'язання, третя особа надало позивачу видаткову накладну №198 від 24.03.2014 р., підписану відповідачем та третьою особою та податкову накладну від 24.03.2014.

09 квітня 2014 року між третьою особою та позивачем укладено реєстр переданих документів №8, відповідно до якого, третя особа відступила позивачу право грошової вимоги до відповідача в розмірі 331 200,00 грн., як доказ наявності та розміру зобов'язання, третя особа надала позивачу видаткову накладну №205 від 24.03.2014 р., підписану відповідачем та третьою особою та податкову накладну від 24.03.2014.

10 квітня 2014року між третьою особою та позивачем укладено реєстр переданих документів №9, відповідно до якого, третя особа відступила позивачу право грошової вимоги до відповідача в розмірі 189600,00 грн., як доказ наявності та розміру зобов'язання, третя особа надала позивачу видаткову накладну №206 від 24.03.2014 р., підписану відповідачем та третьою особою та податкову накладну від 24.03.2014.

Позивач зазначив, що в зв'язку із вище зазначеним, загальний розмір відступлених на користь банку прав грошової вимоги до боржника склав - 1 032 200 грн., частково зазначені кошти були сплачені, в розмірі 103 220 грн., отже загальний розмір невиконаних зобов'язань боржника складає 928 980 грн.

28 листопада 2014 року за вих. №140-0-0-00/2414 банком направлено на адресу відповідача претензію (вимогу) про виконання прострочених зобов'язань за договором.

Проте претензія не була задоволена відповідачем, в зв'язку із чим позивач звернувся до суду.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог , крім того зазначив, що на претензію позивача було надано відповідь за вих.. №ЮФ/02-27 від 13.01.2015 в якій зазначив, що по зазначених у листі та претензії видаткових накладних: № 205 від 24.03.2014 р., № 260 від 24.03.2014 р.., відповідач продукцію від третьої особи не отримував, тому ніяких фінансових зобов'язань ні перед Третьою особою (ТОВ "Юнік Фарма"), ні перед Позивачем (ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") по вказаних накладних не визнає. Відповідно до накладної №198 від 31.03.2014р. відповідач отримав від третьої особи продукцію на суму 230 400, 00 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено, що між третьої особою та позивачем, 05.10.2011 року було укладено Договір про факторингове фінансування з регресом №017/42-0-1/138, відповідно до умов якого факто (позивач) зобов'язується здійснювати факторингове фінансування (третьої особи) на умовах факторингу із регресом.

Відповідно до п. 1.3 Договору , внаслідок відступлення права вимоги фактор замінює клієнта як кредитора боржника, у зв'язку із чим до фактора переходять відповідні права кредитора за контрактом, включаючи права на отримання вартості товарів, робіт, послуг, отримання підтверджуючих документів, неустойок та інших платежів за контрактом.

Відповідно до частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 1084 ЦК України).

Позивач зазначає, що право грошової вимоги до банку перейшло на підставі видаткових накладних про поставку товару:

Відповідач та третя особа заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначили, що за вище зазначеними накладними поставка товару не здійснювалась.

В обґрунтування своїх заперечень відповідачем та третьою особою надані суду видаткові накладні №205 від 24.03.2014р. про поставку товару ФОП ОСОБА_1 , №206 від 24.03.2014р. на поставу товару ФОП ОСОБА_1 Відповідно до накладної №198 від 31.03.2014р. третя особа поставила відповідачу товар на суму 230 400, 00 грн. В обґрунтування своїх заперечень надані оригінали накладних №198, 206, 205, податкова накладна №198 від 31.03.2014р., реєстр отриманих податкових накладних за березень 2014р.

Крім того, в матеріалах справи наявний Акт звірки взаємних розрахунків між відповідачем та третьою особою за період від 01.01.2014 до 31.12.2014 з якого вбачається, що в переліку поставлених товарів відсутні спірні накладні №205 та №206, оскільки поставка товару за спірними видатковими накладними третьої особою на адресу відповідача не здійснювалась, у зв'язку із чим у позивача не могло виникнути право відступлення грошової вимоги. За видатковою накладною №198 заборгованість відсутня.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вище зазначене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки надані до матеріалів справи докази спростовують здійснення поставки товару за спірними накладними.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Kеруючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст. 82, ст. 82-1, ст. 84, ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 06.07.2017

Суддя Т.Ю. Трофименко