ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 року Справа № 904/8032/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Верхогляд Т.А. - доповідача,

суддів: Пархоменко Н.В., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі №904/8032/16

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 117 801, 63 грн. за договором на постачання теплової енергії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі №904/8032/16 (у складі колегії суддів: головуючий колегії: Назаренко Н.Г., суддів: Золотарьовой Я.С., Новіковой Р.Г.) в задоволені позову відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не було надано належних доказів, які б свідчили про споживання відповідачем теплової енергії від централізованої системи опалення позивача.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів по справі.

Просить скасувати рішення місцевого господарського суду, позов задовольнити.

У судове засідання представники сторін не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У попередніх судових засіданнях, зокрема 29.05.2017 року, представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Оскільки матеріали справи дозволяють визначитись щодо законності оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін,

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення слід скасувати, позовні вимоги задовольнити повністю виходячи з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 15.08.2014 року між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - постачальник, позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі споживач, відповідач) укладено договір № 5161 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пару (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник відпускає споживачу теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари на технологічні потреби, а споживач сплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором.

Постачальник відпускає споживачеві теплову енергію на об'єкти, вказані в таблиці № 2 згідно з встановленим планом теплоспоживання з 01.09.2014р. по 01.09.2015р. Оплата здійснюється з моменту зазначеного періоду дії договору (п.1.3. договору).

Облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом у разі їх відсутності (п.2.1 договору).

Пунктом 2.4. договору встановлено, що щомісячно, в строк до 25 числа, споживач, який має прилад обліку, інформує постачальника про фактичне споживання теплової енергії з наступним складанням акту.

Відповідно до п.3.1. договору оплата за відпущену теплову енергію проводиться споживачем щомісяця, самостійно, в грошовій формі, або іншими формами розрахунку за погодженням сторін до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п.6.1. договору, цей договір діє з 01.09.2014р. по 01.09.2015р. і вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну не надійде заява однієї із сторін про відмову від цього договору або від його перегляду. При заяві однієї із сторін про розірвання договору за один місяць і відсутності заборгованості споживача перед постачальником договір може бути розірваний. При наявності заборгованості за споживачем, нарахування по договору закінчуються, а договір не розривається до повного погашення заборгованості.

Оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення однією з сторін за договором дій, передбачених п.6.1 договору, на час звернення позивача до суду відносини сторін слід вважати такими, що врегульовані договором № 5161 від 15.08.2014 року.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору.

Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наявними у справі рахунками-фактурами наданими відповідачу для оплати, підтверджується факт належного виконання позивачем умов договору (а. с. 19-32).

Докази оплати з боку відповідача відсутні.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач вважає, що договір №5161 від 15.09.2014 року припинив свою дію на підставі його заяви від 10.12.2014 року про припинення теплопостачання, оскільки він не користується теплом (а.с.96).

Однак такі дії відповідача проведені в порушення умов п.6.1 договору і не можуть свідчити про те, що договірні відносини припинено.

Суд першої інстанції помилково вважав, що позивач повинен був довести факт споживання теплової енергії відповідачем, а такий факт не доведено.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтею 19 Закону України "Про житлово -комунальні послуги" визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово -комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Загальний порядок зміни та розірвання господарських договорів встановлено статтею 188 Господарського кодексу України.

У відповідності до ч.ч.1-4 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як зазначено вище, договір сторін не припинив свою дію і не розірваний відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно ст.3 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб'єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об'єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами відносин у сфері теплопостачання (ст.4 Закону України "Про теплопостачання").

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

У відповідності до пункту 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 "Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року №4).

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п.2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 "Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року №4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Матеріали справи свідчать, що відповідач самовільно здійснив демонтаж опалювальних засобів багатоквартирних будинках, де знаходяться його об'єкти споживання, не узгодив відключення від мереж централізованого опалення з виконавчим органом місцевого самоврядування.

Таким чином, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово -комунальні послуги" обов'язком споживача є оплата житлово- комунальних послугу строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово -комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Як пояснив представник позивача, навіть за умови самовільного відключення від мереж теплопостачання теплова енергія на об'єкт споживання відповідача продовжує надаватись через центральні стояки труб теплопостачання і уникнути такого теплоспоживання технічно неможливо.

Отже, апеляційний господарський суд вважає неправомірним висновок господарського суду щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 90 850,58 грн.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума річних за загальний період 20.11.2014 року по 05.08.2016 року складає 2 614,25 грн.; сума інфляційних втрат за цей же період прострочення платежу складає 16 421,52 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних і інфляційних втрат, апеляційний господарський суд вважає, що цей розрахунок відповідає діючому законодавству, правильно враховує періоди нарахувань, не містить арифметичних помилок, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про правомірність нарахування зазначених сум.

Умовами п.3.4 договору споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Розмір пені нараховано позивачем вірно, за період з 20.11.2015 року по 05.08.2016 року та складає він 7 915,28 грн.

З огляду на викладене, доводи апелянта спростовують висновки господарського суду.

Тому оскаржуване рішення у даній справі підлягає скасуванню як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позов слід задовольнити та стягнути відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати.

Позивачем сплачено 1 767,02 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 1943,72 грн. судового збору за апеляційною скаргою, всього 3 710,74 грн. (а.с.7 та 198). Вказана сума підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області 07.02.2017 року у справі №904/8032/16 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" заборгованість за теплову енергію в розмірі 90 850,58 грн., пеню у розмірі 7 915,28 грн., 16 421,52 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 2 614,25 грн., судовий збір у розмірі 3 710,74 грн.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Н.В. Пархоменко

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 30.06.2017 року.