РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017Справа №910/17673/16
За позовом Державної екологічної інспекції у м. Києві

до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій», третя особа - Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про стягнення 78362,46 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Дацько Я.О. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явилися;

від третьої особи - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення завданих державі збитків внаслідок порушення Відповідачем вимог чинного природоохоронного законодавства, а саме, здійснення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу.

Відповідач вимоги позову не визнає з підстав, які наведені у залучених до справи відзиві та поясненнях, та оскільки, зокрема, вважає, що за дозволом звернувся у встановленому законом порядку, а його невчасне отримання не є виною Відповідача, тому підстави для застосування до Відповідача такої міри відповідальності, як стягнення збитків, у суду відсутні.

У засідання 19.06.2017 Відповідач представників не направив та клопотав відкласти розгляд справи, оскільки представник Відповідача, який уповноважений представляти його інтереси, у цей же день перебуватиме у іншому раніше (у більш ранній час) призначеному засіданні.

Розглянувши мотиви клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи суд зазначає, що Відповідач, як учасник судового процесу не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого іншого представника згідно з ч.ч. 1 - 5 ст. 28 ГПК України, наприклад з числа осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами, оскільки про призначення судового засідання на 19.06.2017 Відповідачу було відомо заздалегідь, з дати отримання поштового відправлення з ухвалою - 31.05.2017.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18).

Втім у клопотанні Відповідач неможливості заміни представника і неможливості розгляду справи без участі представника не обґрунтував та не довів.

Суд також приймає до уваги, що явка представників сторін у судові засідання обов'язковою не визнавалась, та Відповідачем не обґрунтовано підстав необхідності прийняття його представником особистої участі в судовому засіданні.

Крім того, Відповідач не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати, якщо вважав за потрібне, будь-які додаткові пояснення та/або докази заздалегідь до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо, оскільки ухвалу суду про призначення засідання ним було отримано заздалегідь.

Відтак, з огляду на все вищенаведене суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відмовляє в задоволенні клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Третя особа також представників у судове засідання та/або письмових пояснень до суду не направила. Разом із цим, судом враховано, що явка представників Третьої особи або подача нею пояснень не вимагалась.

Враховуючи описані вище обставини та відхилення клопотання Відповідача судом не встановлено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні, тому відповідно до статті 75 ГПК України суд здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

16.02.2016 Позивачем було направлено на адресу Відповідача повідомлення про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 5 лютого 2016 року № 418-05/08.

За результатами вказаної перевірки, проведеної на підприємстві Відповідача у період з 2 березня 2016 року по 21 березня 2016 року, Позивачем було складено акт №05/156а, в якому, зокрема, зафіксовано, що з 24 січня 2014 року по 17 березня 2014 року Відповідачем здійснено викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря зі стаціонарних джерел без відповідного дозволу; складено припис № 05/79п від 21 березня 2016 року щодо Відповідача із зазначенням дій, які підлягають обов'язковому виконанню; складено протокол щодо Відповідача про адміністративне правопорушення №00822 від 21 березня 2016 року; постановою про накладення адміністративного стягнення від 21 березня 2016 року провідного інженера з охорони навколишнього природного середовища Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 78 КУпАП та накладено штраф.

За розрахунком Позивача розмір завданих державі збитків внаслідок порушення Відповідачем вимог чинного природоохоронного законодавства становить 78362,46 грн., про сплату яких Позивач направляв Відповідачу претензію №62 від 18 травня 2016 року.

Докази задоволення Відповідачем вимоги претензії Позивача про сплату обрахованої останнім суми збитків, завданих державі, в матеріалах справи відсутні.

Відсутність у Відповідача в період з 24 січня 2014 року по 17 березня 2014 року дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря зі стаціонарних джерел, Відповідачем не спростована. Обставина здійснення Відповідачем у період з 24 січня 2014 року по 17 березня 2014 року викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря зі стаціонарних джерел не є спірною між сторонами.

Дослідивши заперечення Відповідача проти позову, що ним до закінчення дії попереднього дозволу були належному органу направлені відповідні документи на отримання нового дозволу, проте новий дозвіл вчасно видано не було з незалежних від Відповідача причин, тому здійснення викидів у спірний період без дозволу відбулось з відсутністю вини Відповідача, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 указаного Закону, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи (належність Відповідача до першої групи встановлена при видачі попереднього дозволу та Відповідачем не заперечується), центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 302 затверджено Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи.

Згідно з пунктами 2, 3, 4 вказаного Порядку дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

З сукупного аналізу вказаних норм вбачається, що Відповідач набуває право здійснювати викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами виключно на підставі дозволу, отриманого у встановленому законом порядку.

Так, у Відповідача був дозвіл на викиди № -025, який припинив свою дію 23 січня 2014 року, наступний дозвіл № -10071 Відповідачу був виданий 18 березня 2014 року, відтак Відповідач у період з 24 січня 2014 року по 17 березня 2014 року (включно) здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу.

Відхиляючи заперечення Відповідача проти позову суд зазначає, що згідно з приписами вказаних норм сам по собі факт подання документів на отримання нового дозволу та отримання такого дозволу через певний час та строком дії не одразу по закінченню попереднього дозволу, а також через певний проміжок часу, не надає права здійснювати викиди у проміжок часу, коли не діяв жоден з дозволів, оскільки вказані вище норми імперативно зазначають - викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами виключно на підставі дозволу.

При цьому, подання Відповідачем 19.12.2013 за № 19/12 до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища «Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря» який зареєстрований за вх. №064/9995 від 20.12.2013, у розумінні наведених вище норм закону та постанови КМУ не є «дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря» і реєстрація вказаного звіту дозвільним органом не заміняє необхідність отримання документу дозвільного характеру (дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря); з цих же підстав судом відхиляються посилання Відповідача на укладений ним з ТОВ «Екоаудит» договір №118-п від 09.07.2013 про розробку нормативно-технічної та технологічної документації та на сплату податку за забруднення.

Також, відхиляючи заперечення Відповідача проти позову суд зазначає, що не є предметом дослідження та доведення у межах даного спору правомірність чи протиправність підстав, з яких дозвіл № -10071 на викиди був виданий Відповідачу саме 18 березня 2014 року, а не раніше, тому судом, оскільки це не є предметом спору та доведення, не надається оцінка правомірності дій органу (Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища), який розглядав звернення Відповідача та видав Відповідачу дозвіл саме 18 березня 2014 року.

Разом із цим, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази визнання, зокрема у судовому порядку, дій органу (Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища) щодо видачі дозволу № -10071 саме датою 18 березня 2014 року, неправомірними.

Виконуючи вказівки, які містяться к постанові ВГСУ при направленні справи на новий розгляд, суд дослідив обставину звернення Позивача за отриманням нового дозволу та дійшов висновку, що для вирішення саме даного спору істотне значення має встановлення наявності або відсутності у Відповідача відповідного діючого дозволу та викиди у спірний період та вина у здійсненні ним викидів без дозволу, а не дата звернення за таким дозволом чи обставини звернення - оскільки не є предметом спору та доведення питання протиправності дій та вини органу, що видавав дозвіл; питання порушення цим органом строків розгляду заяви на видачу дозволу; натомість предметом спору та доведення є наявність у діях Відповідача складу цивільного правопорушення та його вини у вчиненні дій по здійсненню викидів у атмосферу без чинного дозволу у строк до отримання нового дозволу.

Так, відповідно до ст. 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», особи, винні у, зокрема, викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, несуть відповідальність згідно з законом. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом (ст. 34 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Факт здійснення Відповідачем у період з 24 січня 2014 року по 17 березня 2014 року викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу підтверджується вищеописаним актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства та не спростований Відповідачем.

Результати перевірки, зафіксовані у акті №05/156а від 21.03.2016, Відповідачем не оскаржені та не скасовані.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Суд вбачає вину Відповідача у здійсненні у період з 24 січня 2014 року по 17 березня 2014 року викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу та викиди, так як Відповідач був обізнаний, що здійснення такої діяльності без чинного дозволу у строк до отримання нового дозволу суперечить вищеописаним закону, проте такі дії після закінчення строку дії попереднього дозволу не припинив та продовжував їх здійснювати по 17 березня 2014 року.

Та обставина, що Відповідач очікував на видачу нового дозволу, не спростовує обставини відсутності дозволу у Відповідача у період з 24 січня 2014 року по 17 березня 2014 року, а отже, здійснення ним протиправної діяльності викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу.

Розрахунок розміру завданих державі збитків внаслідок порушення Відповідачем вимог чинного природоохоронного законодавства в розмірі 78362,46 грн., зроблений Позивачем, судом перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним; розрахунок було здійснено відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 10.12.2008 №639.

При цьому, судом враховано, що з змістом п. 2.1 вказаної Методики, наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, є викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, включаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства, а відповідно до п.2.7.1 Методики розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об'ємної витрати газопилового потоку застосовуються у випадках викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

Враховуючи все вищенаведене, судом встановлено наявність у діях Відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (наявність шкоди - її розрахунок перевірено і розмир визнано обґрунтованим; протиправну поведінку заподіювача шкоди - здійснення Відповідачу викидів без дозволу; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача - шкоду завдано внаслідок здійснення викидів без дозволу), та вину (Відповідач, будучи обізнаним про відсутність у нього дозволу, здійснював викиди). Оскільки доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення та вину Відповідача, суд вбачає підстави для задоволення позову у повному обсязі (78362,46 грн.) та застосування до Відповідача такої міри відповідальності, як стягнення шкоди (збитків).

Судом враховано, що відповідно до статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України у 2016 році є надходження, визначені пунктом 7 частини 3 статті 29 Бюджетного кодексу України, а саме: 30 % грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, зараховуються до спеціального фонду Державного бюджету України. Джерелами формування спеціального фонду місцевих бюджетів є надходження, що визначені пунктом 4 частини 1 статті 69 і Бюджетного кодексу України, зокрема: 70 % грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50%, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20%, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70%.

Судові витрати за ст. 49 ГПК України за звернення до суду з позовом, подання апеляційної та касаційної скарг, відшкодовуються Позивачу за рахунок Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» на користь Державної екологічної інспекції у м. Києві 78362 грн. 46 коп. завданих державі внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства збитків, а саме, наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, з яких: 13452 грн. 76 коп. в дохід спеціального фонду Державного бюджету (30%) та 54853 грн. 72 коп. в дохід спеціального фонду місцевого бюджету Київської міської ради (70%) на спеціальний рахунок державного бюджету за реквізитами: одержувач УДК у Голосіївському районі м. Києва на р/р 0002, МФО 820019, одержувач ГУ ДКСУ у м. Києві, , код бюджетної класифікації 24062100.

Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» на користь Державної екологічної інспекції у м. Києві 1378 грн. судового збору за подання позову, 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 1653,60 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.07.2017

Суддя Сташків Р.Б.