ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 910/19739/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Малетича М.М.,
Плюшка І.А.,

розглянувши касаційну скаргу Національного банку України
на рішення та постановугосподарського суду міста Києва від 25.01.2017 Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017
у справі№ 910/19739/16
господарського судуміста Києва
за позовомНаціонального банку України
доПублічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
прозобов`язання перерахувати кошти у розмірі 699 589 грн. 34 коп.,
за участю представників:
від позивача: від відповідача: від третьої особи:Колосюк С.Л., Любар-Пурлінська Т.М., Герасименко Т.В.
Ухвалою Вищого господарського суду України від 08.06.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Малетича М.М., Плюшка І.А. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2017.

Клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" про залишення касаційної скарги без розгляду відхилено як безпідставне.

1. Зміст позовних вимог та стислий виклад підстав подання позову

Національний банк України звернувся до господарського суду із позовом до ПАТ "Брокбізнесбанк" про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" перерахувати Національному банку України кошти у розмірі 699 589,34 грн., які надійшли від погашення боржниками заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими знаходяться в заставі НБУ.

Позов обґрунтовано з посиланням на норми, зокрема, ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за якою спірні кошти використовуються виключно для позачергового задоволення вимог позивача як заставодержателя.

2. Стислий виклад суті рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.01.2017 (судді: Чинчин О.В. - головуючий, Отрош І.М., Спичак О.М.) у справі №910/19739/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 (судді: Зубець Л.П. - головуючий, Мартюк А.І., Алданова С.О.), у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовано тим, що задоволення забезпечених заставою кредиторських вимог позивача має здійснюватись в порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним у даних правовідносинах і його застосування є пріоритетним відносно Закону України "Про заставу".

Суди вказали, що кошти, які відповідно до вимог чинного законодавства спрямовуються на позачергове задоволення вимог заставодержателя, у відповідача відсутні.

Також зазначено, що позивачем ототожнено поняття право вимоги й право застави та у даній справі заявлено вимогу саме про перерахування коштів, а не про задоволення вимог за рахунок застави.

Обов`язковою умовою для задоволення вимог кредитора, у тому числі позивача, є погодження з виконавчою дирекцією Фонду. Натомість, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження отримання погодження виконавчої дирекції Фонду, яке б надавало право Уповноваженій особі задовольнити вимоги позивача, перерахувавши грошові кошти у сумі 699 589,34 грн., вимоги про стягнення яких є предметом розгляду у даній справі.

3. Підстави, з яких оскаржено судові рішення господарських судів

Не погоджуючись із судовими рішеннями, Національний Банк України звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скаржник вказує, що станом на дату розгляду справи у судах попередніх інстанцій заборгованість АТ "Брокбізнесбанк" за відповідними кредитними договорами, укладеними з НБУ, залишилась непогашеною.

Відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду звіту про залишки коштів на окремому аналітичному рахунку АТ "Брокбізнесбанк", які надійшли на погашення заборгованості за заставленими НБУ кредитами, АТ "Брокбізнесбанк" надійшли кошти від фізичних і юридичних осіб - боржників на погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими передано у заставу НБУ.

Скаржник стверджує, що процедура затвердження результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси в АТ "Брокбізнесбанк" вже пройдена, і є всі правові підстави для перерахування НБУ коштів.

Помилковими скаржник вважає висновки судів про те, що обов`язковою умовою для задоволення вимог заставного кредитора, в тому числі НБУ, є погодження з виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Чинне законодавство України наділяє заставодержателя правом вимагати від заставодавця перерахування відповідних сум, отриманих від своїх боржників, з метою погашення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Оскільки саме на Уповноважену особу Фонду покладено обов`язок виконати зобов`язання з погашення заборгованості за кредитними договорами, що були укладені з НБУ, саме Уповноважена особа Фонду має виконати обов`язок заставодавця та перерахувати зазначені грошові кошти НБУ.

4. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін та вказує, що починаючи з моменту прийняття НБУ рішення про ліквідацію банку, в Уповноваженої особи Фонду виникає обов`язок обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли, зокрема, від погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу НБУ, що і було належним чином проведено відповідачем у справі та перераховано відповідно до договорів застави.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що суди правильно не прийняли до уваги посилання позивача на те, що його кредиторські вимоги, які забезпечені договорами застави і які виникли внаслідок неналежного виконання банком своїх зобов`язань за кредитними договорами, мають задовольнятися відповідно до норм ст.52 Закону України "Про заставу".

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

06.03.2009 між Національним Банком України як кредитором та АТ "Брокбізнесбанк" як позичальником укладено кредитний договір №20/09.

За умовами цього договору в редакції додаткового договору №9 від 05.07.2013 кредитор відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на суму 1 077 587 810,48 грн. на строк з 06.03.2009 по 11.02.2015.

Забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є нерухомість, майнові права на грошові кошти на коррахунку позичальника та майнові права за виданими кредитами, у тому числі такі, забезпеченням за якими є майнові права на грошові депозити, і такі, що забезпечені нерухомістю і земельними ділянками.

18.03.2010 між Національним Банком України як заставодержателем, АТ "Брокбізнесбанк" як заставодавцем та ЗАТ "Чинбар" як боржником укладено договір застави майнових прав №20/09/5/ЗМП-1.

Предметом застави є майнові права за кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009, укладеним між заставодавцем і боржником, відповідно до умов якого боржник повинен повернути заставодавцю кредит у розмірі 211 800 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 23.09.2012 та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 23% річних.

05.07.2013 між Національним Банком України як заставодержателем, АТ "Брокбізнесбанк" як заставодавцем та ТОВ "ХФК Біокон" як боржником укладено договір застави майнових прав №20/09/6/ЗМП-1.

За умовами договору застави №20/09/6/ЗМП-1 від 05.07.2013 предметом застави є майнові права за кредитним договором №02-10-840-KL від 29.03.2010 з додатковими договорами до нього, укладеним між заставодавцем і боржником, відповідно якого боржник повинен повернути заставодавцю кредит у розмірі 7 204 500,00 євро, що за курсом НБУ становить 74 769 100,70 грн., з кінцевим терміном повернення 27.03.2015 та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 10% річних в євро.

В п.1.4 договору застави №20/09/5/ЗМП-1 від 18.03.2010 в редакції додаткового договору №3 від 30.04.2013 та договору застави №20/09/6/ЗМП-1 від 05.07.2013 передбачено, що надана застава забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя за кредитом позивача, наданим згідно з кредитним договором, та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умовами якого заставодавець зобов`язаний повернути заставодержателю кредит у повному обсязі з кінцевим терміном повернення 11.02.2015 і сплачувати проценти за користування ним та пеню у відповідності до умов кредитного договору.

Відповідно до умов п.п.3.1.4 названих договорів заставодержатель має право звертати стягнення на предмет застави і реалізовувати заставлені майнові права і задовольнити за їх рахунок свої грошові вимоги за кредитним договором у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов`язань.

Судами встановлено, що 28.02.2014 постановою Правління НБУ №107 віднесено ПАТ "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних.

28.02.2014 розпочато процедуру виведення ПАТ "Брокбізнесбанк" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 03.03.2014.

Постановою Правління НБУ №339 від 10.06.2014 вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати відповідача.

11.06.2014 розпочато ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк".

НБУ звернувся до ПАТ "Брокбізнесбанк" із заявою №06-306/11606 від 27.06.2014 про кредиторські вимоги, в якій просив внести вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідача.

Відповідач в листі вих.№02-к/г від 28.10.2014 повідомив позивача про акцептування його вимог у загальній сумі 718 347 343,72 грн., з яких грошові вимоги в сумі 425 477 234,13 грн. будуть задовольнятися позачергово, а грошові вимоги в сумі 292 870 109,60 грн. будуть задовольнятися в 7 чергу.

Позивач направив третій особі електронне повідомлення №12-0004/36921 від 27.04.2016, в якому вимагав не пізніше ніж до 06.05.2016 перерахувати позивачу кошти, які надійшли на погашення заборгованості за заставленими кредитами.

Вказана вимога позивача залишена без задоволення, що стало підставою позову.

Судами встановлено, що з моменту введення тимчасової адміністрації та ліквідації відповідача, останньому надійшли кошти від погашення кредитів за кредитними договорами, майнові права за якими передано в заставу позивачу, у загальному розмірі 699 589,34 грн.

Також судами встановлено, що за погодженням з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та позивачем, на підставі низки додаткових угод про співпрацю в організації продажу активів, укладених між відповідачем та ДП "Сетам", оголошено аукціонні торги з продажу права вимоги за кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009 з AT "Чинбар" шляхом відступлення права вимоги за кредитами іншим установам (фінансовим установам, а саме: банкам та небанківським фінансовим установам-юридичним особам, крім кредитних спілок). Однак торги з продажу зазначеного кредиту не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Так, суди вказали, що за кредитним договором №20/09/5 від 04.06.2009, забезпеченим заставою майнових прав за кредитним договором №23-09-980-КL від 24.09.2009 з AT "Чинбар", кошти, які відповідно до вимог чинного законодавства спрямовуються на позачергове задоволення вимог заставодержателя, у відповідача відсутні.

6. Норми права, на які звертається увага при вирішенні спору

За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на початок ліквідації, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до ст.49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на початок ліквідації, протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду:

1) письмово сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог;

2) щотижня публікує оголошення про день і місце, де можна ознайомитися з реєстром акцептованих вимог кредиторів, та про дату затвердження цього реєстру виконавчою дирекцією Фонду.

Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

За ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на початок ліквідації, кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п`ятої статті 12 цього Закону;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності);

7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

8) вимоги за субординованим боргом.

Майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя.

Заставодержатель має право за погодженням з уповноваженою особою Фонду звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому чинним законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. У разі якщо обсяг коштів від реалізації заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

За п.2.21 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 №2, в редакції від 11.09.2014, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку зобов`язана обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли від: реалізації майна (майнових прав), переданого в іпотеку (заставу) НБУ; погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу НБУ; погашення цінних паперів, переданих в заставу НБУ.

Такі кошти перераховуються уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку НБУ в рахунок погашення зобов`язань банку за кредитами НБУ після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси.

За п.п.6.6, 6.14 вказаного Положення Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду. Майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень). У разі продажу Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування відповідних повноважень) заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов`язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку. У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію (у разі делегування відповідних повноважень) заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої Законом.

7. Норми права та мотиви, з яких виходить касаційна інстанція при прийнятті постанови

Колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасними висновки місцевого та апеляційного господарських судів про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Господарськими судами встановлено, що Уповноважена особа Фонду повідомила позивача про те, що його вимоги в сумі 425 477 234,13 грн. будуть задовольнятися позачергово, а вимоги в сумі 292 870 109,60 грн. - включено в 7 чергу.

Згідно наведених вище норм, майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя.

Кошти, що надійшли від погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу НБУ, перераховуються Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку НБУ в рахунок погашення зобов`язань банку за кредитами НБУ після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси.

Господарськими судами попередніх інстанцій не перевірено доводи позивача про те, що процедура затвердження результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси відповідача вже завершена.

Судами вказано, що з моменту введення тимчасової адміністрації та ліквідації відповідача останньому надійшли кошти від погашення кредитів за кредитними договорами, майнові права за якими передано в заставу позивачу, у загальному розмірі 699 589,34 грн.

При цьому, з огляду на те, що торги з продажу кредиту не відбулися, суди вказують, що кошти, які відповідно до вимог чинного законодавства спрямовуються на позачергове задоволення вимог заставодержателя, у відповідача відсутні.

Встановлюючи факт надходження коштів в сумі 699 589,34 грн. від погашення кредитів боржниками, судами не досліджено, чи підлягають ці кошти перерахуванню НБУ в рахунок погашення зобов`язань банку за кредитами згідно п.2.21 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Посилаючись на п.6.6 Положення, за яким Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду та вказуючи на відсутність такого погодження, судами попередніх інстанцій не враховано, що крім вимог позивача, які включено в 7 чергу, у останнього існують вимоги в сумі 425 477 234,13 грн., які згідно листа Уповноваженої особи мають задовольнятися позачергово.

Вказуючи на відсутність доказів, з яких би вбачалося, що саме забезпечені договорами застави №20/09/5/ЗМП-1 від 18.03.2010 та №20/09/6/ЗМП-1 від 05.07.2013 вимоги були акцептовані відповідачем як такі, що будуть задовольнятися позачергово, суди не надали оцінки та не дослідили правової природи цих вимог.

Задоволення забезпечених заставою кредиторських вимог позивача має здійснюватись в порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивачем у даній справі заявлено вимогу саме про перерахування коштів, а не про задоволення вимог за рахунок застави, оскільки норми п.2.21 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, встановлюють процедуру перерахування коштів уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку НБУ в рахунок погашення зобов`язань банку за кредитами НБУ.

В даному випадку суди не дослідили, що мова йде не про вимоги, які включено до 7 черги, що не оскаржується позивачем, а про вимоги, які мають задовольнятись позачергово відповідно до Закону.

Згідно ч.1 ст.47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на неповноту дослідження судами попередніх інстанцій матеріалів цієї справи, а відтак на недотримання норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 47, 43 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами процесуального законодавства рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного законодавства, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, відповідача та третьої особи, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди припустилися порушень наведених норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Тому в порядку п.3 ч.1 ст.1119 ГПК України прийняті у цій справі рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді цієї справи суду слід встановити, якими є вимоги позивача, дослідити порядок задоволення таких вимог, умови договорів застави та встановити наявність/відсутність підстав для задоволення заявленого у відповідний спосіб позову. В залежності від встановлених обставин суду слід справедливо вирішити спір у відповідності з нормами процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 25.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі №910/19739/16 скасувати.

Справу №910/19739/16 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: М. Малетич

І. Плюшко