ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" червня 2017 р.Справа № 924/456/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом дочірньої компанії „ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства „Південно-Західні тепломережі, м. Хмельницький

про стягнення 598145,64 грн. заборгованості, з яких 481441,94 грн. основний борг, 51895,99 грн. пеня, 28886,52 грн. штраф, 27689,81 грн. інфляційні втрати, 8231,38 грн. 3% річних

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 довіреність №274/16 від 27.12.16р.

відповідача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю №2685 від 02.06.2017 р.,

ОСОБА_3 - представник за довіреністю №2848 від 20.06.2017 р.

Повне рішення складено 20.06.2017р.

Суть спору: позивач - дочірня компанія „ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернувся з позовом до господарського суду Хмельницької області, у якому просить стягнути з відповідача 598145,64 грн. заборгованості, з яких 481441,94 грн. основний борг, 51895,99 грн. пеня, 28886,52 грн. штраф, 27689,81 грн. інфляційні втрати, 8231,38 грн. 3% річних відповідно до договору про реструктуризацію заборгованості № 14/12-106 від 28.05.2012р.

В обґрунтування позову зазначає, що 28.05.2012р. між дочірньою компанією „ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та комунальним підприємством „Південно-Західні тепломережі було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за № 14/12-106 від 28.05.2012р., відповідно до умов якого кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. № 06/10-1239-ТЕ-34. Відповідно до п. 2.1 договору загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації, складає 2063322,37 грн., яку боржник зобовязується сплатити в повному обсязі шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Проте, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, станом на 05.05.2017р. у останнього виникла заборгованість в розмірі 481441,94 грн. Таким чином, позивач, керуючись пунктами укладеного між сторонами договору, ст.ст. 11-16, 525, 526, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 217 ГК України, просить суд стягнути з відповідача 481441,94 грн. основного боргу, 51895,99 грн. пені, 28886,52 грн. штрафу, 27689,81 грн. інфляційних втрат, 8231,38 грн. 3% річних.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні та у наданому суду відзиві на позов №2846 від 19.06.2017 року просять суд у позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначає про відсутність вини відповідача у несвоєчасній оплаті поставленого газу. Зауважує, що 09.06.2017 року сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, НАК "Нафтогаз України" укладено договір №12/332-ГУ, предметом якого є організація проведення сторонами розрахунків за субвенцією з Державного бюджету місцевим бюджетам. Таким чином, відповідач вважає, що уклавши даний договір, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за договором про реструктуризацію №12/221-ГУ від 09.06.2017 року, то в даному випадку відсутні підстави для застосування санкцій за порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України.

Окрім того, зауважує, що в силу положень ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та Постанови КМУ від 21.01.2017 року №93 на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені). проценти річних та інфляційні нарахування.

Судом під час розгляду матеріалів справи встановлено.

ОСОБА_4 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань комунальне підприємство „Південно-Західні тепломережі знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Курчатова, 17/1, ідентифікаційний код 36123019.

28.05.2012р. між дочірньою компанією „ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (кредитор) та комунальним підприємством „Південно-Західні тепломережі (боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 14/12-106 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу (далі - реструктуризація), що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. № 06/10-1239-ТЕ-34 (далі договір поставки природного газу).

ОСОБА_4 п. 2.1. договору загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п. 1.1. цього договору, складає 2063322,37 грн., який утворився з 01.01.2010р. по 01.01.2011р., що підтверджується актом звірки розрахунків.

Як передбачено п. 2.2. договору боржник зобовязується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1. цього договору, шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - графік), зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню. Зокрема, сплаті підлягають з березня 2016 року по квітень 2017 року платежі рівними частинами у сумі 34388,71 грн. із строком, до якого повинен бути здійснений платіж: 31.03.2016 року, 30.04.2016 року, 31.05.2016 року, 30.06.2016 року, 31.07.2016 року, 31.08.2016 року, 30.09.2016 року, 31.10.2016 року, 30.11.2016 року, 31.12.2016 року, 31.01.2017 року, 28.02.2017 року, 31.03.2017 року, 30.04.2017 року відповідно.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що зобовязання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п. 2.2. цього договору на відповідний місяць.

У випадку, якщо у боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, кредитор зараховує кошти, що надійшли від боржника як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх місяців незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 2.5. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору та чинного законодавства України.

ОСОБА_4 п. 3.4. договору за прострочення виконання зобовязань, вказаних у п. 2.2. цього договору, боржник зобовязується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Як передбачено п. 5.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30.04.2017р., а в частині виконання зобовязань за договором до їх повного здійснення.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Як вбачається з акту звіряння розрахунків щодо заборгованості за природний газ, яка утворилась станом на 01.01.2011р. і не сплачена станом на 04.06.2011р. з урахуванням зміни заборгованості станом на 31.03.2012р., підписаного сторонами, заборгованість комунального підприємства „Південно-Західні тепломережі перед дочірньою компанією „ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за природний га по договору 06/10-1239-ТЕ-34, становить 2063322,37 грн.

У зв'язку із несвоєчасною сплатою відповідачем передбачених договором платежів, позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить тягнути з відповідача 481441,94 грн. основної заборгованості, та нарахованих 3% річних в сумі 8231,38 грн., інфляційних втрат в розмірі 27689,81 грн., а також 51895,99 грн. пені та 28886,52 грн. штрафу.

Відповідачем надано в матеріали справи договір №12/332-ГУ про організацію взаєморозрахунків від 09.06.2017 року, укладений між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, НАК "Нафтогаз України", яким сторони передбачили погашення заборгованості відповідача за договором про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 року №14/12-106 шляхом субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам. У п. 10 договору сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а у п. 14 договору передбачили, що договір є дійсним лише у разі здійснення відповідного фінансування. При цьому, в силу положень п. 15 договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору. Договір від 09.06.2017 року підписаний всіма сторонами договору.

Як вбачається із додатку до Наказу Мінрегіону від 16.06.2017 року, КП "Південно-Західні тепломережі" включено до переліку суб'єктів господарювання, які включаються до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується наступне.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

ОСОБА_4 п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до норм ст. 509 ЦК України в силу зобовязання боржник зобовязаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, тобто сплати боргу.

ОСОБА_4 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-106 від 28.05.2012р. (надалі договору), сторони домовились про розстрочення погашення заборгованості основного боргу у сумі 2063322,37 грн., який виник у відповідача за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1239-ТЕ-34 (п.п. 1.1., 2.1. договору).

Пунктом 2.2. договору про реструктуризацію, сторони передбачили графік погашення заборгованості та встановили погашення зобовязання шляхом сплати основного боргу частинами (щомісячними платежами), зокрема, по 34388,71грн. (з червня 2012р. по квітень 2017р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобовязання.

Факт неналежного виконання відповідачем обов'язку щодо своєчасного внесення щомісячних платежів згідно договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-106 від 28.05.2012р. підтверджується матеріалами справи. Відтак, оскільки сторонами не надано доказів сплати боргу за період з березня 2016 року по квітень 2017 року в сумі 481441,94 грн., суд приходить до висновку про правомірність стягнення з КП "Південно-Західні тепломережі" вказаної суми та, відповідно, задоволення позову в цій частині.

Позивач також просить стягнути з відповідача 27689,81 грн. інфляційних втрат за період березень 2016р. лютий 2017р. та 8234,38 грн. 3% річних, нараховані за зобовязаннями березня 2016р. квітня 2017р.

При здійсненні перерахунку судом приймається до уваги роз'яснення, вміщені в п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року, згідно яких, з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами пов'язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов'язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

ОСОБА_4 листа Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 №62-97р., відповідно до якого індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд, перевіривши у системі „Законодавство правильність здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку, що сума інфляційних втрат в розмірі 27689,81 грн. згідно поданого розрахунку та 3% річних в сумі 8231,38 грн. є правомірними та підлягають стягненню в повному обсязі.

Крім того, позивачем нараховано 51895,99 грн. пені за зобовязаннями березня 2016р. березня 2017р.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і нерухоме майно, а частина 2 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

ОСОБА_4 п. 3.4. договору за прострочення виконання зобовязань, вказаних у п. 2.2. цього договору, боржник зобовязується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Судом при здійсненні перерахунок заявленої до стягнення суми пені враховано положення п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року, згідно яких якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року. Відтак, оскільки у п. 2.2. договору згідно графіку погашення заборгованості визначено останній день відповідного місяця як строк, до якого має бути здійснено платіж, то суд приходить до висновку, що останній день місяця є першим днем прострочки виконання зобов'язання.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Таким чином, вірними до стягнення будуть наступні суми пені:

за зобов'язаннями березня 2016 року за період з 12.05.2016 року (визначений позивачем початок періоду прострочки) по 30.09.2016 року на суму 34388,71 грн. = 4417,92 грн.;

за зобов'язаннями квітня 2016 року за період з 12.05.2016 року (визначений позивачем початок періоду прострочки) по 30.10.2016 року на суму 34388,71 грн. = 5257,90 грн.;

за зобов'язаннями травня 2016 року за період з 01.06.2016 року (визначений позивачем початок періоду прострочки) по 30.11.2016 року на суму 34388,71 грн. = 5368,77 грн.;

за зобов'язаннями червня 2016 року за період з 01.07.2016 року (визначений позивачем початок періоду прострочки) по 30.12.2016 року на суму 34388,71 грн. = 5163,00 грн.;

за зобов'язаннями липня 2016 року за період з 02.08.2016 року (визначений позивачем початок періоду прострочки) по 31.01.2017 року на суму 34388,71 грн. = 5022,42 грн. (сума 5020,55 грн., заявлена позивачем до стягнення, в межах суми, допустимої до стягнення);

за зобов'язаннями серпня 2016 року за період з 01.09.2016 року (початок періоду прострочки, визначений позивачем) по 28.02.2017 року (кінець шестимісячного строку від дня прострочки зобвоязання, протягом якого можливе нарахування пені) на суму 34388,71 грн. = 4887,26 грн.;

за зобов'язаннями вересня 2016 року за період з 01.10.2016 року (початок періоду прострочки, визначений позивачем) по 31.03.2017 року (кінець шестимісячного строку від дня прострочки зобов'язання, протягом якого можливе нарахування пені) на суму 34388,71 грн. = 4845,34 грн.;

за зобов'язаннями жовтня 2016 року за період за період з 01.11.2016 року (початок періоду прострочки, визначений позивачем) по 30.04.2017 року на суму 34388,71 грн. = 4770,45 грн. (сума 4736,54 грн., заявлена позивачем до стягнення, в межах суми, допустимої до стягнення);

за зобов'язаннями листопада 2016 року за період з 01.12.2016 року (початок періоду прострочки, визначений позивачем) по 14.04.2017 року (кінець періоду, вказаний позивачем) на суму 34388,71 грн. = 3559,12 грн. (сума 3557,24 грн., заявлена позивачем до стягнення, в межах суми, допустимої до стягнення);

за зобов'язаннями грудня 2016 року за період з 03.01.2017 року (початок періоду прострочки, визначений позивачем) по 12.05.2017 року на суму 34388,71 грн. = 3429,45 грн. (сума 3374,80 грн., заявлена позивачем до стягнення, в межах суми, допустимої до стягнення);

за зобов'язаннями січня 2017 року за період з 01.02.2017 року (початок періоду прострочки, визначений позивачем) по 05.05.2017 року на суму 34388,71 грн. = 2479,96 грн. (сума 2438,30 грн., заявлена позивачем до стягнення, в межах суми, допустимої до стягнення);

за зобов'язаннями лютого 2017 року за період з 01.03.2017 року (початок періоду прострочки, визначений позивачем) по 05.05.2017 року на суму 34388,71 грн. = 1741,11 грн. (сума 1699,65 грн., заявлена позивачем до стягнення, в межах суми, допустимої до стягнення);

за зобов'язаннями березня 2017 року за період з 01.04.2017 року (початок періоду прострочки, визначений позивачем) по 12.05.2017 року на суму 34388,71 грн. = 1107,98 грн. (сума 1053,33 грн., заявлена позивачем до стягнення, в межах суми, допустимої до стягнення).

Відтак, оскільки суд позбавлений можливості виходити за межі сум, нарахованих позивачем до стягнення, а також зобов'язаний здійснювати перерахунок за окремі періоди, вказані позивачем, суд приходить до висновку про відмову в стягненні 50,89 грн. пені за зобов'язаннями серпня 2016 року та 24,5 грн. пені за зобов'язаннями вересня 2016 року. Сума пені в розмірі 51820,6 грн. є такою, що підлягаю стягненню з відповідача.

Також позивачем заявлено до стягнення 7 % штрафу за прострочення платежу понад 30 днів в розмірі 28886,52 грн.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (див. постанову Верховного Суду України від 27.04.2012 та постанову Вищого господарського суду України від 12.06.2012 у справі № 06/5026/1052/2011).

ОСОБА_4 п. 3.4. договору відповідач у разі прострочення зобов'язань по оплаті природного газу понад 30 днів зобов'язується додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

З огляду на зазначене, позивачем правомірно здійснено розрахунок штрафу з суми 412664,52 грн. заборгованості за 12 місяців з квітня 2016 року по березень 2017 року в сумі 28886,52 грн., який підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Посилання відповідача щодо включення його до Переліку суб'єктів господарювання, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожитий газ, та, у зв'язку з цим, відсутністю підстав для нарахуванням неустойки, процентів річних та інфляційних нарахувань, судом зауважується, в розумінні ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року, однак предметом даного спору є стягнення вже реструктуризованої заборгованості згідно договору № 14/12-106 від 28.05.2012р. про реструктуризацію заборгованості, що в свою чергу не підпадає під врегулювання ч. 1. ст. 5 Закону України від 03.11.2016р. Окрім того, заборгованість, яка є предметом даного спору, була реструктуризована на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", а не наведених відповідачем норм Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

Щодо посилань відповідача на договір №12/332-ГУ про організацію взаєморозрахунків, судом зауважується, що будь-яких дій з його виконання сторонами не було проведено, при цьому, в силу п. 14 договору він є дійсним лише у разі здійснення відповідного фінансування. Таким чином, у суду відсутні підстави відмовляти в стягнення заборгованості та нарахувань з підстав наявності лише підписаного сторонами договору про організацію взаєморозрахунків.

Окрім того, у випадку проведення відповідних дій з розрахунків (в т.ч. укладення договору про реструкторизацію), відповідач не позбавлений права звернутися із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, як це передбачено ст. 117 ГПК України.

Судом враховується, що на час прийняття рішення договір №12/332-ГУ про організацію взаєморозрахунків не виконувався, а заборгованість по даному договору не є реструктуризованою в розумінні ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки між сторонами не укладено договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, як це передбачено ч. 7 ст. 5 вказаного Закону.

Звертається увага, що договір про реструктуризацію заборгованості та договір про організацію взаєморозрахунків не є тотожними за своєю правовою природою, а також договір про організацію взаєморозрахунків не є підставою для списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних згідно п. 1 ст. 7 даного Закону. Окрім того, основна сума боргу, що є предметом даного позову не була погашена до набрання чинності зазначеним Законом, що в свою чергу виключає можливість застосування п. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

ОСОБА_4 зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в сумі в сумі 598070,25 грн., з яких 481441,94 грн. основний борг, 51820,6 грн. пеня, 28886,52 грн. штраф, 27689,81 грн. інфляційних втрат, 8231,38 грн. 3% річних. В стягненні 75,39 грн. пені слід відмовити.

У відповідності до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору підлягають покладенню на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 12, 44, 49, 82, 84, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов дочірньої компанії „ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ до комунального підприємства „Південно-Західні тепломережі м. Хмельницький про стягнення 598145,64 грн. заборгованості, з яких 481441,94 грн. основний борг, 51895,99 грн. пеня, 28886,52 грн. штраф, 27689,81 грн. інфляційних втрат, 8231, 38 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства „Південно-Західні тепломережі (м. Хмельницький, вул. Курчатова, 17/1, ідентифікаційний код 36123019) на користь дочірньої компанії „ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) 481441,94 грн. (чотириста вісімдесят одну тисячу чотириста сорок одну гривню 94 коп.) основного боргу, 51820,60 грн. (пятдесят одну тисячу вісімсот двадцять грн. 60 коп.) пені, 28886,52 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят шість гривень 52 коп.) штрафу, 27689,81 грн. (двадцять сім тисяч шістсот вісімдесят девять гривень 81 коп.) інфляційних втрат, 8231,38 грн. (вісім тисяч двісті тридцять одну гривню 38 коп.) 3% річних, 8971,05 грн. (вісім тисяч девятсот сімдесят одну гривню 05 коп.) судового збору.

Видати наказ.

В решті позову в частині стягнення 75,39 грн. пені відмовити.

Повне рішення складено 20.06.2017 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.