РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 Справа №910/7495/17
За позовом Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів

«Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс»

До Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія

«Енергоатом»

про внесення змін до договору

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Іванська О.А. - по дов.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит -Плюс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про внесення змін в п. 12.1 договору №161(3) 14 УК від 08.05.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.05.2017р. порушено провадження у справі №910/7495/17, її розгляд призначено на 29.05.2017 року.

26.05.2017р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом було розглянуто та задоволено.

Ухвалою від 29.05.2017р. розгляд справи було відкладено на 29.06.2017р.

У судовому засіданні 29.06.2017р. представником позивача було в повному обсязі підтримано позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 29.06.2017р. не з'явився, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, проте, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

З приводу неявки вказаного учасника судового процесу у судове засідання господарський суд зауважує наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст. 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Таким чином, враховуючи наведене вище у сукупності, незважаючи на те, що відповідач в процесі розгляду справи 29.06.2017р. не скористався всіма правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа підлягає розгляду за наявними у ній документами у судовому засіданні 29.06.2017р.

В судовому засіданні 29.06.2017р. на підставі приписів ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, 08.05.2014р. між Дочірнім підприємством Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит - Плюс» (постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (покупець) було укладено договір №161(3)14УК поставки продукції, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі поставити обладнання і надати супутні послуги з впровадження автоматизованої системи контролю радіаційної обстановки (АСКРО) ВП «Запоріщзька АЕС», а покупцеь зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити товар вартістю 98 910 408,88 грн. з урахування податку на додану вартість.

За умовами п.1.2 договору №161(3)14УК від 08.05.2014р. загальний строк поставки товару: вересень 2014р. - вересень 2016р.

Загальна вартість договору, з урахуванням супутних послуг, надання яких передбачено розділом 7 та ТВіУП (додаток №3 до договору) становить 98 910 408,88 грн. з урахуванням податку на додану вартість - 16 485 068,15 грн. (п.3.1 договору №161(3)14УК від 08.05.2014р.).

У розділі 4 контрагентами було погоджено порядок та строки поставки товару за договором №161(3)14УК від 08.05.2014р.

Згідно п.11.2 вказаного паровичну останній може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним за підставами, передбаченими законом.

Пунктом 12.1 вказаного правочину передбачено, що договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 36 місяців з дати укладання, а в частині виконання гарантійних зобов'язань постачальника, передбачених договором, - до закінчення терміну дії гарантії.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №161(3)14УК від 08.05.2014р. поставки як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд зазначає, що жодних звичаїв ділового обороту, які б передбачали іншу форму внесення змін до договору сторонами суду не повідомлено.

За змістом ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Наразі, за твердженнями позивача, необхідною передумовою для поставки товару Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» є включення Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» до переліку постачальників відповідача, що з боку останнього вчинено не було, тобто, фактичне виконання постачальником своїх обов'язків за договором обумовлене, насамперед, прийняттям відповідного рішення покупцем, за відсутності якого заявник позбавлений права та можливості виконати свої обов'язки за договором №161(3)14УК від 08.05.2014р. Тобто, з метою завершення виконання своїх обов'язків за договором №161(3)14УК від 08.05.2014р., чому на думку заявника, перешкоджають неправомірні дії відповідача, доцільним є внесення на підставі приписів ст.651 Цивільного кодексу України змін до вказаного паровичну в частині продовження строку його дії на 36 місяців, тобто до 08.05.2020р.

За поясненнями позивача, з метою внесення змін до договору №161(3)14УК від 08.05.2014р., Дочірнім підприємством Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит - Плюс» було направлено на адресу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» лист №3/19 від 18.04.2017р. щодо внесення змін договору, в якому постачальник інформував покупця про наявність необхідності продовження строку дії договору на 36 місяців, тобто до 08.05.2020р.

Проте, відповіді на означений лист Дочірнім підприємством Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит - Плюс» отримано не було, відповідно змін до договору №161(3)14УК від 08.05.2014р. в частині строку його дії відповідачем не погоджено та не внесено, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідачем наголошено на тому, що спірний правочин було розірвано згідно судового рішення, яке набрало законної сили, а отже, відсутні підстави для внесення до договору №161(3)14УК від 08.05.2014р. змін.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому, господарський суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частиною 7 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Оскільки змістом зобов'язання є права і обов'язки сторін, то поняття «строк договору» та «строк дії договору» є тотожними.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 вказаного нормативно-правового акту при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, строк дії договору. Отже, строк дії господарського договору є його істотною умовою.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/21956/15 за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» про стягнення 9 374 356,01 грн. та розірвання договору №161(3)14УК від 08.05.2014р.

Рішенням від 09.12.2015р. Господарського суду міста по справі №910/21956/15 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою від 22.03.2016р. Київського апеляційного господарського суду України рішення від 09.12.2015р. Господарського суду міста по справі №910/21956/15 залишено без змін.

Постановою від 07.07.2016 року Вищого господарського суду України постанову від 22.03.2016р. Київського апеляційного господарського суду у справі №910/21956/15 та рішення 09.12.2015р. Господарського суду міста скасувані в частині відмови у позові про розірвання договору та в цій частині скеровано справу для нового розгляду до Господарського суду міста Києва.

Рішенням від 28.08.2016р. Господарського суду міста по справі №910/21956/15 позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» про розірвання договору №161(3)14УК від 08.05.2014р. задоволено в повному обсязі: розірвано договір №161(3)14УК від 08.05.2014р., укладений між Дочірнім підприємством Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит -Плюс» та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»; розподілено судові витрати.

Постановою від 23.02.2017р. Київського апеляційного господарського суду рішення від 28.08.2016р. Господарського суду міста по справі №910/21956/15 залишено без змін.

Наразі, суд зазначає, що статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012, від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13, від 23.02.2016р. по справі №910/16120/14.

Отже, виходячи з наведеного вище, рішення від 28.08.2016р. Господарського суду міста по справі №910/21956/15, яке залишено без змін постановою від 23.02.2017р. Київського апеляційного господарського суду, має преюдиційне значення, а встановлені в ньому обставини, зокрема, щодо розірвання договору №161(3)14УК від 08.05.2014р., повторного доведення не потребують.

Наразі, суд зауважує, що строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд.

Частиною 7 ст.180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Суд зауважує, що тільки до закінчення терміну дії договору до нього можуть бути внесені певні зміни та доповнення за рішенням суду.

Судом зазначалось, що згідно приписів ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

У даному випадку зміни до договору за рішенням суду могли б бути внесені до договору лише під час дії договору. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 30.11.2010р. Вищого господарського суду України по справі №23/6.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, приймаючи до уваги, що станом на момент вирішення спору по суті договір №161(3)14УК від 08.05.2014р. є розірваним за рішенням суду, яке набрало законної сили, суд не вбачає підстав для внесення змін до вказаного правочину, внаслідок чого позовні вимоги Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит -Плюс» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про внесення змін в п. 12.1 договору №161(3) 14 УК від 08.05.2014 р. підлягають залишенню без задоволення.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.07.2017 р.

Суддя Трофименко Т.Ю.