ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2017 р. Справа № 907/163/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П. Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання: Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області за № 05/2-1227-17 від 10.05.2017 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.04.2017 року

у справі № 907/163/17

за позовом: Берегівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, м. Київ

до відповідача-1: Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с.В.Бакта Берегівського району Закарпатської області

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехнік Україна ОСОБА_1», м.Київ

про визнання недійсним і припинення на майбутнє договору № 14 про виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій від 03.12.20015 року, укладеного між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національної академії аграрних наук України, с. В.Бакта Берегівського району та ТзОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_1», м. Київ про виконання робіт на земельній ділянці площею 106,8328 га вартістю 10 298 682,00 грн.,

за участю представників:

прокурора: Куцик В.Б. посвідчення № 011165 від 24.10.2012 року

від позивача: не зявився

від відповідача-1: ОСОБА_2 довіреність б/н від 01.06.2017 року

від відповідача-2: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Берегівська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України звернулась до Господарського суду Закарпатської області із позовом до Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України та до ТзОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_1» про визнання недійсним і припинення на майбутнє договору №14 про виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій від 03.12.20015 року, укладеного між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національної академії аграрних наук України та ТзОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_1».

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.04.2017 року у справі № 907/163/17 (суддя Ремецькі О.Ф.) в позові Берегівської місцевої прокуратури відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням заступник прокурора Закарпатської області подав апеляційну скаргу за № 05/2-1227-17 від 10.05.2017 року, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.04.2017 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що Президією Національної академії аграрних наук не було надано згоди на укладення спірного договору, що суперечить абз.9 п. 59 Статуту Національної академії аграрних наук України. Водночас скаржник стверджує, що спірний договір є удаваним та таким, що укладений з метою приховання договору оренди землі.

Відповідачами було подано до суду відзиви на апеляційну скаргу б/н від 07.06.2017 року, б/н і дати (вх. № 01-04/4266/17 від 26.06.2017 року), в яких просять рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.04.2017 року залишити без змін.

Національною академією аграрних наук України було подано до суду заперечення на апеляційну скаргу № 1-7/184 від 20.06.2017 року, в якому просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.04.2017 року залишити без змін.

Позивач та відповідач 2 явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, незважаючи на те, що про час та місце розгляд справи були належним чином повідомлені.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №243 від 01 березня 2010 року затверджено Державну цільову економічну програму енергоефективності і розвитку сфер виробництва енергоносіїв з відновлювальних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2017 роки. Строк виконання Програми узгоджено з етапами реалізації Енергетичної стратегії України на період до 2030 року як базового документа у сфері енергоефективності та енергозбереження.

Програма передбачила впровадження новітніх технологій виробництва та споживання енергетичних ресурсів, заміщення традиційних видів енергоресурсів іншими видами, у тому числі отриманими з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива шляхом, зокрема, проведення науково-дослідних та дослідно - конструкторських робіт у сфері виробництва енергоносіїв з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива; проведення досліджень потенціалу регіонів щодо розміщення обєктів відновлюваної енергетики.

03.12.2015 року між Закарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національної академії аграрних наук України (сторона1) в особі директора ОСОБА_1 та ТзОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_1» в особі директора ОСОБА_3 (сторона 2) було укладено договір № 14 на виконання наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій (надалі договір).

Згідно п. 1.1. договору з метою сприяння у вирішенні статутних завдань, всебічного заохочення і підтримки науково-дослідних робіт, спрямованих на розвиток виробництва та використання альтернативних джерел енергії сторони домовилися здійснювати обмін інформацією та здійснювати співробітництво.

Відповідно до п. 1.2. договору ТзОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_1» зобовязалось власними силами та за власні кошти виконати роботи по реконструкції саду для енергозберігаючих технологій на земельних ділянках загальною площею 106,8328 га, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Берегівський район, Астейська сільська рада (висадити дерева паловнії з наступним зрубом/зрізом таких дерев для виготовлення відповідної деревини альтернативного твердого палива), а Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України здійснювати відповідний супровід щодо виконання зазначених технологічних процесів по вищезазначених роботах та результатів таких робіт.

Пунктом 1.4.2 договору передбачено, що ТзОВ «Екотехнік Україна ОСОБА_1» зобовязалось, зокрема, сплачувати Закарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції Національної академії аграрних наук України визначену суму коштів за науковий супровід по реконструкції саду для енергозберігаючих технологій, з метою забезпечення протягом дії даного договору підтримання останньою в належному стані площадки.

Прокурор звернувшись до суду просить визнати недійсним та припинити на майбутнє договір № 14 від 03.12.2015 року на виконання наукового супроводу.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України зазначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Тому обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що спірний договір є удаваним та таким, що укладений з метою приховання договору оренди землі.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним правочином вважається, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У відповідності до ст. 13 Закону України Про оренду землі, що узгоджується зі ст. 792 ЦК України, договір оренди землі - це договір за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. При цьому, норми ст. 95 ЗК України передбачають право землекористувача самостійно господарювати на землі.

Отже, характерними рисами (ознаками) договору оренди землі є передача орендодавцем землі у користування орендаря, тобто вибуття земельної ділянки з користування орендодавця, та отримання орендодавцем плати за користування орендарем землею; обов'язками орендодавця є передача землі орендарю, а орендаря - прийняття землі, цільове користування землею та здійсненна орендних платежів.

Однак, як вбачається із умов спірного договору предметом останнього є науково-дослідницькі та сільськогосподарські роботи в сфері вирощування паловнії, її переробки та використання як альтернативного джерела енергії. В даному договорі земельна ділянка не є предметом договору, а є лише засобом виконання сторонами договірних зобов'язань.

Передбачена договором плата не є орендною платою за користування землею, а сплачується ТОВ «Екотехнік Україна груп» за надані Дослідною станцією роботи (науковий супровід, з метою - підтримання ділянки в стані придатному для подальшого експериментального вирощування паловнії).

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 892 ЦК України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Судом встановлено, що спірний договір є змішаним договором, який містить елементи договору про надання послуг (ст. 901 ЦК України) та договору на виконання науково-дослідницьких робіт (ст. 892 ЦК України), де Дослідна станція зобов'язалась за завданням ТОВ «Екотехнік Україна груп» на своїй землі здійснити науковий супровід щодо виконання останнім технологічного процесу по висадці паловнії та передати у власність замовника результати науково-дослідницьких робіт, а ТОВ «Екотехнік Україна груп» - прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно з ч.2 ст.628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до Статуту Дослідної станції, затвердженого Президентом НААН України та зареєстрованого державним реєстратором 30.01.2014 року, Дослідна станція є науковою бюджетною установою державної форми власності з правами юридичної особи (п. 3.1.). Джерелами формування майна Дослідної станції є, зокрема, доходи, одержані від реалізації науково-технічної продукції та різних видів господарської діяльності (п. 4.2.). Дослідна станція в межах статутних повноважень має право реалізовувати свою продукцію, роботи і послуги (п. 5.1.); Дослідну станцію створено з метою створення умов для проведення наукових досліджень, апробацій і впроваджень наукових розробок в галузі землеробства, рослинництва, садівництва, виноградарства, переробки сільськогосподарської продукції, тваринництва та економіки, направлених на вдосконалення наукового забезпечення розвитку агропромислового комплексу Закарпатської області (п. 2.1.).

Серед основних напрямів та видів наукової і господарської діяльності - розробка та впровадження інтенсивних технологій в рослинництві, кормовиробництві та тваринництві; наукове забезпечення аграрних реформ; надання маркетингових та консалтингових послуг, розробка, впровадження науково-практичних, технічних досягнень, "ноу-хау"; надання інформаційно - консультативних послуг, а також господарська діяльність не заборонена чинним законодавством (п. 2.2. Статуту). Дослідна станція виконує наукові роботи з фундаментальних досліджень та прикладних розробок, а також виробничу перевірку і впровадження прогресивних технологій у землеробстві, рослинництві, тваринництві, багаторічних насаджень, з урахуванням місцевих умов (п. 7.1. Статуту).

Послуги з наукового забезпечення (розробка технологічних проектів, наукові консультації та експертизи, підвищення кваліфікації тощо) організаціям та підприємствам Дослідна станція надає на договірних засадах (п. 7.3. Статуту).

Дослідна станція може мати фінансові надходження за науково-дослідні роботи, виконані за договорами з Міністерством аграрної політики та продовольства України, іншими міністерствами і відомствами, з підприємствами та організаціями, а також від реалізації продукції та сировини, отриманої в результаті проведення науково-дослідних робіт та діяльності, пов'язаної з впровадженням науково-технічної продукції (п. 7.4. Статуту).

Дослідна станція самостійно визначає свої науково-виробничі зв'язки з іншими установами, організаціями, підприємствами та зарубіжними партнерами, виходячи з положень цього статуту. У відповідності з законодавством і в межах, визначених цим статутом Дослідна станція самостійно вирішує питання, пов'язані з її науковою діяльністю, вступає від свого імені у договірні відносини з іншими установами, організаціями, підприємствами (п. 3.6. Статуту).

Дослідна станція користується землею та іншими природними ресурсами відповідно до статутних цілей своєї діяльності (п. 3.7. Статуту).

Враховуючи те, що земельні ділянки та інше державне майно Дослідної станції з постійного користування не вилучалось, у власність чи володіння іншої особи не переходило, то згоди НААН України на укладення спірного договору Дослідна станція не потребувала. Зазначене не заперечується позивачем (НААН України).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що 29.10.2015 року директор Дослідної станції листом повідомив НААН України про намір укласти із ТОВ «Екотехнік Україна груп» договір наукового супроводу щодо реконструкції саду для енергозберігаючих технологій та просив розглянути питання щодо доцільності та наукового обґрунтування такої співпраці.

Протоколом №19 засідання бюро Відділення наукового забезпечення інноваційного розвитку НААН України від 17 листопада 2015 року встановлено, що науковий супровід вирощування паловнії полягає в дослідженні комплексної технології вирощування цієї культури (оптимізації ресурсів для швидкого отримання біомаси), розробці наукового обґрунтування рекомендацій щодо вирощування цієї культури та розробці інноваційно-інвестиційних проектів щодо практичного застосування в біоенергетиці, а відтак, ухвалено вважати за доцільне укладення названого Договору, а на Дослідну станцію покладено здійснення наукового супроводу з метою виробництва відновлювальних джерел енергії та дослідження відповідного ринку для умов Закарпаття.

Зазначене підтверджує, що НААН України надала дозвіл Дослідній станції на укладення із ТОВ «Екотехнік Україна груп» спірного договору.

Твердження прокурора про те, що під час укладення спірного договору Дослідною станцією було порушено ст. 20 ЗК України, у звязку з тим, що спірна земельна ділянка (яка відноситься до земель для ведення сільськогосподарського виробництва) використовується для ведення садівництва без зміни цільового призначення, колегія суддів оцінюється критично, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що Дослідній станція на праві постійного користування належать земельні ділянки, в т.ч. на території с. Астей Берегівського району, згідно державного акту від 29 березня 1996 року, де зазначено, що землі надано у користування для ведення сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно умов спірного договору сторони погодили, що на земельній ділянці площею 106,8328 га., яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с/рада Астейська будуть проводитись роботи по реконструкції саду для енергозберігаючих технологій.

Землі для ведення сільськогосподарського виробництва та землі для садівництва належать до однієї категорії земель - сільськогосподарського призначення.

Зазначене підтверджується Українським класифікатором цільового використання землі (УКЦВЗ), затвердженого листом Держкомзему від 24 квітня 1998 року №14-1-7/1205, пункт 2 якого визначає, що землі сільськогосподарського призначення класифікуються: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби; для ведення дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду; для ведення сільського господарства; для ведення підсобного сільського господарства; для ведення селянського (фермерського) господарства; для традиційних народних промислів і підприємницької діяльності; для іншого сільськогосподарського призначення.

За визначенням статті 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Зміна цільового призначення земельної ділянки передбачає зміну категорії земель, зміна ж використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не має наслідком зміну цільового призначення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, відтак суд першої інстанції обґрунтовано відмов у задоволенні позову.

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.04.2017 року залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.04.2017 року залишити без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_4