ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.06.2017 Справа № 904/5844/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Салют", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Легіон", смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області

про стягнення 90 003,84 грн. безпідставно набутих коштів

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 27.04.2017, представник

Від відповідача: ОСОБА_3, договір про надання правої допомоги №б/н від 23.05.2017,

адвокат

ОСОБА_4, керівник ТОВ "Агро Легіон", керівник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Салют" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Легіон" 90 003,84 грн. безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним помилково перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 90 003,84 грн., оскільки договорів на підставі яких їх було перераховано між сторонами не укладалось.

Відповідач, згідно відзиву, проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що дані кошти були перераховані на виконання договору поставки №050417-3 від 05.04.2017 та сплачені позивачем на підставі рахунку №1153 від 05.04.2017.

08.06.2017 позивачем надані пояснення до позовної заяви де зазначає, що враховуючи відсутність між сторонами договірних відносин, відповідач безпідставно набув кошти позивача та, з урахуванням норм чинного законодавства, до спірних правовідносин підлягають до застосування положення статті 1212 Цивільного кодексу України. Позивач наголошує, що твердження відповідача, що складний ним же рахунок на оплату № 1153 від 05.04.2017 доводить факт укладення з позивачем договору поставки у спрощений спосіб, є безпідставними. Також жодного товару відповідачем до позивача не поставлялось. Отже, на думку позивача, відповідачем заявлених до нього вимог не спростовано, доказів укладення договору поставки або повернення сплачених позивачем коштів суду не надано. У зв'язку з цим, грошові кошти в розмірі 90 003,84 грн., перераховані згідно з платіжним дорученням № 419 від 05.04.2017, набуті відповідачем безпідставно та утримуються ним неправомірно, а тому піддягають стягненню на користь позивача.

13.06.2017 позивачем надані додаткові пояснення до позовної заяви де вказує, що у процесі розгляду справи, на підтвердження своїх доводів відповідач, усупереч приписам статті 181 Господарського кодекс України, долучив до справи проект договору поставки № 050417-3 від 05.04.2017, який не може бути доказом досягнення згоди з усіх його істотних умов, оскільки не містить ані підпису ані печатки позивача. Пославшись на співпадіння номеру договору у платіжному дорученні з рахунком на оплату зробив безпідставний висновок, що таке співпадіння доводить укладення договору поставки. Отже, належних та допустимих доказів щодо надання проекту договору позивачу чи його підписання позивачем, чи обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, тощо, погодження пропозиції щодо предмету, умов та строків поставки, кількості, асортименту та ціни товару, замовлення від позивача на таку поставку, тощо, тобто доказів які б у розумінні статей 638, 639, 640 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України підтверджували укладення договору поставки між сторонами, відповідач не надав.

29.06.2017 позивачем надані заперечення проти доводів відповідача де зазначає, що рахунок на оплату № 1153 від 05.04.2017, який склав відповідач у своєму програмному комплексі "1С:Підприємство", не відповідає вимогам первинного документа у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не містить обов'язкового реквізиту: посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а тому не може бути підставою для породження договірних відносин, фіксації та здійснення господарської операції у бухгалтерському обліку сторін.

Ухвалою суду від 16.05.2017 порушено провадження та призначено до розгляду в засіданні 01.06.2017. У судових засідання оголошувалися перерви до 13.06.2017 та до 29.06.2017.

В судовому засіданні 29.06.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Платіжним дорученням №419 від 05.04.2017 позивачем було перераховано відповідачу 90 003,84 грн. з призначенням платежу часткова оплата за товар, згідно рахунку №1153 від 05.04.2017, договір поставки №050417-3 від 05.04.2017.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язковість письмової форми до договорів поставки.

Згідно наданого в матеріали справи договору поставки №050417-3 від 05.04.2017 та доповнення №1 до договору, підписаного з боку відповідача, останній зобов'язався поставити позивачу товар на суму 200 008,54 грн. Відповідно до п. 2.1 даного Договору покупець зобов'язується сплатити за отриманий товар в наступному порядку:

- Покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок постачальника до 12 квітня 2017 в сумі 90 003,84 грн., що становить 45% вартості товару;

- Покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок Постачальника до 1 квітня 2018 в сумі 110 004,70 грн., що становить 55% вартості товару.

Згідно п.2.4. Договору оплата по даному договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця. Датою оплати вважається дата зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок продавця. В платіжному документі покупець зобов'язаний зазначити в призначенні платежу номер та дату укладеного договору, за яким здійснюється оплата товару, або номер рахунку-фактури (в разі його виставлення продавцем).

Відповідно до п.3.2, 3.3 Договору товар покупцю може постачатися партіями за згодою сторін. Умови та місце поставки (передачі) товару: EXW (згідно Інкотермс у редакції 2010 року) склад Постачальника, знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський р-н, с.Майське.

Договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2017 року.

На виконання умов Договору відповідачем було виставлено рахунок на оплату №1153 від 05.04.2017, який позивач оплатив платіжним дорученням №419 від 05.04.2017 з призначенням платежу часткова оплата за товар, згідно рахунку №1153 від 05.04.2017, договір поставки №050417-3 від 05.04.2017.

Спір виник внаслідок того, що зі сторони позивача договір не був підписаним, тому останній просить стягнути на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України помилково та безпідставно перераховані на рахунок відповідача кошти у розмірі 90 003,84 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною 1 ст. 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 646 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 8 ст.181 Господарського кодексу України, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 642 Цивільного кодексу України передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, з урахуванням зазначених норм права, обставин справи, оцінюючи докази в справі у їх сукупності та за внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір поставки №050417-3 від 05.04.2017, оскільки за платіжним дорученням №419 від 05.04.2017 позивачем сплачено саме рахунок №1153 від 05.04.2017. Тобто, грошові кошти в розмірі 90 003,84 грн. сплачені на виконання договірних зобов'язань.

При цьому, суд зазначає, що положеннями ст.1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Боржником є та особа, котра без достатніх підстав придбала чуже майно.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов'язання передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься також перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов'язаннях.

Для виникнення зобовязання з безпідставного збагачення необхідна наявність таких умов: збільшення або зберігання майна однією стороною з одночасним зменшенням його в іншої сторони та відсутність правової підстави для набуття або зберігання майна.

З наведеного вбачається, що грошові кошти у сумі 90 003,84 грн. набуто за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставне збагачення.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82 - 85, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.07.2017.

Суддя ОСОБА_5