РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа № 906/451/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_1 міського центру зайнятості на ухвалу господарського суду Житомирської області від 29.05.17 р.

у справі № 906/451/17 (суддя Гансецький В.П. )

позивач ОСОБА_1 міський центр зайнятості

відповідач ОСОБА_2 об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про стягнення 7 117,87 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Розпорядженням керівника апарату від 03.07.2017 року у справі №906/451/17 в зв'язку з перебуванням у відпустці судді Тимошенко О.М. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду. Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №906/451/17 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Огороднік К.М., суддя Дужич С.П.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 29.05.2017 року у справі №906/451/17 в прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 міського центру зайнятості до Хорошівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення 7117,87 грн. відмовлено та повернуто позивачу позовні матеріали.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Житомирської області скасувати та прийняти нову ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1 міського центру зайнятості прийняти до розгляду.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, ухвалу місцевого господарського суду - скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Хорошівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 7 117,87 грн. шкоди, завданої неправомірними діями.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 міський центр зайнятості посилається на те, що допомога по безробіттю у період після призначення пенсії була виплачена ОСОБА_3 всупереч вимогам ч.1 ст.43 ЗУ "Про зайнятість населення" через неправомірні дії УПФУ в Червоноармійському районі, які визнані протиправними постановою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 29.04.2013 року та ухвалою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 24.07.2013 року. Вказаними неправомірними діями, на думку позивача, останньому завдано матеріальну шкоду в розмірі отриманої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю в сумі 6783,37 грн. та витрат на професійне начання в сумі 334,50 грн, всього 7 117,87 грн.

Місцевий господарський суд, розглянувши матеріали позовної заяви, прийшов до висновку, що позовні вимоги виникли не з господарських (цивільно-правових), а з публічно-правових відносин, а відтак подана позовна заява повинна розглядатись виключно у ОСОБА_1 окружному адміністративному суді, з огляду на що відмовив в прийнятті позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст.62 ГПК України.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції і у тому разі, якщо він виник з публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних повноважень, який саме у цих відносинах здійснює надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Статтею 12 ГПК України визначена підвідомчість справ господарським судам. Відтак, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо спір не є підвідомчим господарському суду, тобто якщо предмет спору не охоплюється статтею 12 Господарського процесуального кодексу України.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам").

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (далі -Постанова Пленуму) з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Згідно п.3.1 Постанови Пленуму господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З матеріалів справи вбачається, що у правове обґрунтування позову ОСОБА_1 міський центр зайнятості посилається на норми Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідно до ст.ст. 7, 16 цього ж Закону, допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до ч.4 ст.50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач заявив лише одну позовну вимогу, а саме просить стягнути з відповідача шкоду, завданої неправомірними діями відповідача, в розмірі 7117,87 грн., які були сплачені ОСОБА_3 під час перебування його на обліку як безробітного.

Відповідно до ч.2 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З викладеного слідує, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень, а також такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Враховуючи те, що позовні вимоги заявлено виключно про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями, колегія суддів вважає, що даний спір за своєї юридичною природою не є публічно-правовим, а отже й не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що спір про стягнення зазначених у позові грошових коштів не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції, а тому висновок суду першої інстанції про те, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства є помилковим та необґрунтованим.

Відповідно до ч.7 ст.106 ГПК України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на вищевикладене, колегія Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що ухвла господарського суду Житомирської області прийнята з порушенням норм процесуального права, з огляду на що, апеляційну скаргу позивача слід задоволити, а ухвалу господарського суду ОСОБА_1 області- скасувати, справу передати на розгляд господарського суду Житомирської області.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,104,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 міського центру зайнятості задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Житомирської області від 29.05.2017 року у справі №906/541/17 - скасувати.

Справу №906/451/17 передати на розгляд господарського суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Дужич С.П.