ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.06.2017 Справа № 920/282/17
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпекстранс Груп», м.Черкаси;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ямпільський ливарний механічний завод», смт. Ямпіль, Сумська область;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору на стороні позивача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про стягнення 25 591 грн. 32 коп.

СУДДЯ: КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність №3 від 01.04.2017;

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 29.03.2017;

Від третьої особи: не зявився;

При секретарі судового засідання Нестеренко О.В.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 25 591 грн. 32 коп., з яких: 21 000 грн. 00 коп. заборгованість по сплаті ставки за перевезення, 1 208 грн. 22 коп. процентів, 2 940 грн. 00 коп. пені, 443 грн. 10 коп. інфляційних збитків, нарахованих у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №25102016/2ch про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 23.11.2016, а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в письмовому відзиві №16/05 від 16.05.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідач не підписував заявку від 15.12.2016 №1/2ch у редакції, наданої позивачем, а також зазначив, що договірні відносини між позивачем і відповідачем відсутні, оскільки договір у вигляді єдиного документу сторонами підписаний не був належним чином. Більш того, додав, що послуги перевезення були надані відповідачу ФОП ОСОБА_1, а не позивачем.

Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами. В письмових поясненнях від 24.05.2017 третя особа повідомила, що не перебуває та не перебував у договірних відносинах з відповідачем, а 08.06.2016 р. ФОП ОСОБА_1 уклав з позивачем довгостроковий договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

23 листопада 2016 року між ТОВ «Імпекстранс Груп» і ТОВ «Ямпільський ливарний механічний завод» за допомогою засобів електронного звязку було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні (далі за текстом «Договір»), відповідно до умов якого відповідач замовляє, а позивач надає послуги з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по організації таких перевезень.

Згідно п. 1.2. Договору позивач надає експедиторські послуги (планування перевезень, підбір та надання необхідного транспорту); здійснює перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному і внутрішньому сполученні на підставі відповідних заявок (додаток №1 до Договору). Конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці відповідача і узгоджуються з позивачем.

Зі змісту п. 1.3. Договору вбачається, що підтвердженою вважається заявка, підписана представниками сторін і скріплена печатками (штампами) відповідача і позивача. Підтверджена заявка обовязкова для виконання сторонами і є невідємною (обовязковою) частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору детальні умови по кожному замовленню обговорюються сторонами та зазначаються в заявці. Допускається отримання заявки по факсимільному звязку або електронною поштою, така заявка має юридичну силу.

Пунктом 2.4. Договору визначено, що факт виконання кожного автомобільного перевезення підтверджується шляхом підписання сторонами відповідних актів виконаних робіт, на підставі яких здійснюються розрахунки між сторонами. У випадку відсутності підпису відповідача на акті виконаних робіт, факт виконання робіт підтверджується CMR.

Згідно п. 4.6. Договору розрахунок із експедитором здійснюється відповідачем у безготівковій формі, шляхом переказу узгодженої суми на поточний рахунок позивача на підставі рахунку та акту виконаних робіт, чи по передоплаті згідно факсокопії (сканкопії) рахунку.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 15 грудня 2016 р. за ініціативи відповідача сторонами було узгоджено умови перевезення та підписано заявку на перевезення вантажу міжнародного сполучення №1/ch (далі за текстом «Заявка»), за допомогою засобів електронного звязку сторони обмінялися сканованими копіями примірників заявки.

Так, згідно умов Заявки сторони домовились про: 1) маршрут перевезення: Україна-Франція; 2) дата та час завантаження: 10:00 година 19.12.2016; 3) строк доставки вантажу: по прибуттю; 4) вид вантажу: запасні частини; 5) ставка за перевезення: 42 000 грн. 00 коп.; 6) доставка вантажу здійснюється за двома адресами (місцями розвантаження); 7) умови розрахунку: безготівковий розрахунок, сплачується відповідачем із розрахунку 50% ставки за перевезення (21 000 грн. 00 коп.) по факту прибуття автомобіля під завантаження, інша 50% ставки за перевезення (21 000 грн. 00 коп.) по факту доставлення вантажу одержувачем.

16.12.2016 р. відповідач перерахував позивачу першу частину ставки за перевезення в розмірі 21 000 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення №333.

20.12.2016 р. вантаж відповідача було прийнято до перевезення, 11.01.2017 доставлено до місць призначення/розвантаження та передано/вручено кінцевим одержувачам, якими прийнято без зауважень (п. 24 CMR, а.с. 27).

Позивач наголошує на тому, що всупереч взятим на себе обовязкам, відповідач 11.01.2017 р. не сплатив позивачу другу частину ставки за перевезення в розмірі 21 000 грн. 00 коп. і станом на день розгляду справи заборгованість не сплачена.

13.01.2017 р. відповідачем за допомогою засобів електронного звязку було направлено позивачу лист-претензію щодо пошкодження вантажу під час його перевезення та відмову у звязку з цим сплатити залишкову суму боргу.

16.01.2017 р. позивачем було надіслано відповідь засобами електронного звязку та претензію відповідача відхилено у звязку з чим позивач вимагав оплати 21 000 грн. 00 коп. ставки за перевезення, проте 17.01.2017 р. відповідач відмовився оплачувати надані послуги, не надавши підтвердження завданої вантажу шкоди.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що відповідач на момент здійснення перевезення у договірних відносинах із позивачем не перебував, оскільки домовленість про співробітництво не було викладено у єдиному документі, а перебував у договірних відносинах з перевізником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (третьою особою).

Проте, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази укладення такого договору між відповідачем і третьою особою, що також заперечується останнім в письмових поясненнях. Крім того, в матеріалах справи міститься договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні №08062016/1L від 08.06.2016 р., укладений між позивачем і третьою особою, відповідно до якого останній окрім іншого зобовязувався приймати і доставляти ввірені йому вантажі до пункту призначення, і передавати їх уповноваженим вантажоодержувачам. Позивач та третя особа погодили, що останній виступає від свого імені, а позивач від свого, проте за дорученням (завданням) своїх контрагентів, з якими укладає договори про надання послуг експедирування.

Відповідач також наголошує на тому, що перевезення на транспортному засобі з реєстраційним номером СВ3545АТ, який зазначено в рахунку, акті позивача не здійснювались.

В свою чергу, з пояснень позивача вбачається, що у наданих відповідачу рахунку-фактурі №СФ-0000796 від 16.12.2016 та акті №ОУ-0000045 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 11.01.2017 р. позивачем помилково було зазначено про те, що перевезення здійснювалось транспортним засобом з реєстраційним номером СВ3545АТ у звязку з тим, що між сторона мами вже існували аналогічні договірні відносини у 2015 році. Крім того, в подальшому відповідачу були надіслані виправлені: 2 примірники актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 11.01.2017, рахунок-фактуру №СФ-0000796 від 16.12.2016 у паперовій формі.

Проте суд не приймає до уваги зазначені заперечення відповідача, оскільки з міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) №2012, 2112,2212, які 15.03.2017 р. були отримані відповідачем, у розділі 16 було зазначено вірні номери транспортного засобу, а саме: ВС3887ЕА/ВС1798ХР. Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ), до якої Україна приєдналась 01.08.2006 р., закріплює форму міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR), яка підтверджує факт приймання-передачі вантажу та наявність договірних відносин між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем), а також умови перевезення вантажу на основі положень Конвенції. Відповідно до постанови Кабміну від 01.02.2006 р. № 80 CMR належить до документів, необхідних для здійснення митного контролю та оформлення товарів. Тому при перевезенні товарів автомобільним транспортом наявність CMR є обовязковою. Конвенція передбачає, що CMR має силу договору пе ревезення та складається на кожну партію товару (Відповідно до наказу Державної митної служби України № 564 партія товару це товари, що відправляються на адресу одного одержувача за одним перевізним документом відповідно до транспортних правил) в трьох примірниках: один залишається у вантажовідправника, другий слідує з вантажем і передається вантажоодержувачу, третій призначений для перевізника

Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина ж 1 статті 903 вищевказаного Кодексу передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною 1 статті 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 908 ЦК України умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що відповідачем не подано доказів сплати боргу в розмірі 21 000 грн. 00 коп. або обґрунтованих заперечень вимогам позивача, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення основної суми боргу підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2 940 грн. 00 коп. пені, нарахованої за період з 12.01.2017 по 23.03.2017 р. відповідно до умов п. 6.5. Договору, яким передбачено, що в разі порушення відповідачем строків розрахунку з позивачем він сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зі змісту ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» вбачається, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи те, що розрахунок пені виконано позивачем неправильно, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 127 грн. 67 коп. пені, нарахованої за період з 12.01.2017 по 23.03.2017 з врахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Крім того, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 208 грн. 22 коп. - 30% річних, нарахованих згідно ч.4 ст. 232 ГК України за неправомірне користування чужими коштами, оскільки вони нараховані в межах діючого законодавства, передбачені п. 3 додаткових умов Заявки №1/ch від 15.12.2016 у випадку прострочення платежу відповідачем.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Судом встановлено, що позивачем розмір інфляційних збитків розраховано невірно, проте враховуючи те, що відповідне клопотання позивача в матеріалах справи відсутнє, суд не може вийти за межі позовних вимог, а отже обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків в розмірі 443 грн. 10 коп., нарахованих за період з 12.01.2017 по 23.03.2017, заявлені в позовній заяві.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ямпільський ливарний механічний завод» (41200, Сумська область, смт. Ямпіль, вул. 50 років СРСР, 2, код 38094493) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпекстранс Груп» (18006, м. Черкаси, вул. Чехова, 41, код 39505251) 21 000 грн. 00 коп. заборгованості по сплаті ставки за перевезення, 1 208 грн. 22 коп. процентів, 1 127 грн. 67 коп. пені, 443 грн. 10 коп. інфляційних збитків, 1 486 грн. 72 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписаний 27.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_4