ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" червня 2017 р. Справа № 911/1835/17

за позовом Державного підприємства «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості»

до ОСОБА_1

про стягнення 34186,17 грн.

встановив:

До Господарського суду Київської області звернулось Державне підприємство «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 34186,17 грн. з яких 28683,13 грн. основного боргу, 2872,82 грн. пені, 1130,37 грн. штрафу, 290,95 грн. 3 % річних, 1208,90 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним і несвоєчасним виконанням відповідачем за період з серпня 2016 по травень 2017 року своїх зобов'язань за Договором про відшкодування земельного податку № 1-09 від 06.02.2009 року (далі - Договір), з врахуванням додаткових угод, укладеним між Власником - Державним підприємством «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» (позивач) та Користувачем - фізичною особою ОСОБА_1 (відповідач), згідно якого Користувач зобов'язується до внесення змін в державний акт на право постійного користування земельною ділянкою щомісяця до 10 числа відшкодовувати Власнику земельний податок за користування земельною ділянкою. Внаслідок чого у позивача виникло право на нарахування відповідачу передбачених договором та законом санкцій.

Як визначено п.п. 2, 3 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Як вбачається з поданої заяви, оспорюваний Договір укладений між Державним підприємством «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» та фізичною особою, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_1, у зв'язку з чим, спірний Договір не є господарським, зобов'язальні відносини сторін даного договору не є господарськими, а відтак даний спір не підлягає розгляду в господарських судах.

Частиною 3 ст. 175 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання майнового характеру, що виникають між суб'єктами господарювання та негосподарюючими суб'єктами - громадянами, не є господарськими і регулюються іншими актами законодавства.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В спірному Договорі зазначено ідентифікаційний код відповідача - фізичної особи ОСОБА_1 - НОМЕР_1.

Судам на безоплатній основі надається безперешкодний доступ до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом за кодом НОМЕР_1, зазначеним у спірному Договорі, зроблено Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № НОМЕР_2 станом на 20.06.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 (відповідач) мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, однак, 04.08.2014 року припинив свою підприємницьку діяльність за власним рішенням, номер запису НОМЕР_3.

У Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № НОМЕР_2 станом на 20.06.2017 року відсутні відомості щодо наявності у відповідача правонаступників.

Як зазначено в абзаці четвертому пункту 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року за № 18, громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає інших визначених законом підстав для його участі у такому процесі.

Відтак, оскільки позов про стягнення заборгованості за період з серпня 2016 по травень 2017 року за Договором про відшкодування земельного податку № 1-09 від 06.02.2009 року пред'явлено до фізичної особи ОСОБА_1, який на момент існування спірних правовідносин (серпень 2016 - травень 2017 року), які є предметом даного спору, вже втратив статус суб'єкта підприємницької діяльності, то за правилами підвідомчості спорів господарським судам, встановленими статтею 12 ГПК України, даний спір є не підвідомчим господарським судам України, що є підставою для відмови у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Про відмову в прийнятті позовної заяви виноситься ухвала, яка надсилається сторонам, прокурору, якщо вони є заявниками, не пізніше трьох днів з дня надходження заяви.

До ухвали про відмову у прийнятті позовної заяви, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали.

Ухвалу про відмову у прийнятті позовної заяви може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до господарського суду.

За таких обставин, дана заява не підлягає розгляду в господарських судах України, а тому суд відмовляє у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ч. ч. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Державному підприємству «Український державний науково-технічний центр антикризових технологій в промисловості» в прийнятті позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення 34186,17 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін