КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р. Справа№ 910/24282/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Казьмірова І.В. - представник за дов. №125 від 12.12.2016;

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2017

у справі № 910/24282/16 (суддя: Підченко Ю.О.)

за позовом Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест"

про відшкодування шкоди 7500396,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Національний технічний університет України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті орендної плати за договором № 6028 від 30.11.2011 року в розмірі 330 372, 35 грн, штрафу у розмірі 9 911, 17 грн, інфляційних нарахувань на заборгованість у розмірі 13 660, 60 грн.та 5 109, 15 грн. 3% річних.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що відповідач систематично порушує положення чинного законодавства та свої зобов'язання за договором № 6028 від 30.11.2011 року, що виражається у невнесенні платежів за користування об'єктом оренди, у зв'язку з чим, у останнього перед позивачем виникла заборгованість за період з листопада 2015 по червень 2016 року по орендній платі у розмірі 330 372, 35 грн.

30.03.2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про збільшення розміру позовних вимог, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест":

суму заборгованості по оплаті орендної плати за договором № 6028 від 30.11.2011 року в розмірі 662 359, 18 грн, штраф за порушення умов договору в розмірі 19870,77 грн, інфляційні нарахування на заборгованість 56 337, 41 грн, 11 829, 29 грн 3% річних, а разом 750 396, 65 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2017 року у справі №910/24282/16 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" на користь Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" суму заборгованості по оплаті орендної плати за договором № 6028 від 30.11.2011 року в розмірі 662359,18 грн, штраф за порушення умов договору в розмірі 19 870, 77 грн, інфляційні нарахування на заборгованість 56 337, 41 грн, 11 829, 29 грн. 3% річних та судовий збір у розмірі 11 255, 95 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" направило до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2017 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема відповідач не був повідомлений належним чином про місце та дату засідання суду.

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором оренди в сумі 662359,18 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 року № 910/24282/16 порушено апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

19.06.2017 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було мотивовано досягненням попередньої згоди щодо укладання мирової угоди.

За результатом розгляду справи Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що немає підстав для задоволення даного клопотання, з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Так, клопотання скаржника про відкладення розгляду справи відхиляється судом апеляційної інстанції, оскільки строк розгляду апеляційної скарги відповідно до ст. 102 ГПК України підійшов до кінця, а задоволення клопотання призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги твердження представника позивача, що між сторонами не було досягнуто попередньої згоди щодо укладання мирової угоди.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2017 року по справі №910/24282/16 залишити без змін а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест"- без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

30.11.2011 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" (орендар), було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6028 (далі - договір), відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення (далі - майно), загальною площею 250, 50 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Боткіна, 1, кімнати №№ 1, 2, 3, 4, 4а, 5 на третьому поверсі будівлі навчального корпусу № 28, що перебуває на балансі Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут" (далі - балансоутримувач, правонаступником прав і обов'язків якого, згідно Наказу МОН від 17.08.2016 року № 992 є Національний технічний університет України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського"), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 30.11.2014 року та становить 2666730, 00 грн (редакція договору оренди з урахуванням договору № 6028/04 про внесення змін до договору оренди від 29.05.2015 року).

Відповідно до п.п. 1.2., 2.1., 2.3. та 2.4. договору, майно передається в оренду з метою розміщення офісу, орендар вступає в строкове користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше підписання сторонами договору акта приймання-передачі майна. Передача майна здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складеному за Методикою оцінки, а обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця.

Згідно п. 3.1. договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - листопад 2014 - 40 000, 95 грн орендна плата за перший місяць оренди грудень 2014 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень 2014 року.

Перерахування здійснюються орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 50% орендної плати перераховуються орендарем до державного бюджету; 50% орендної плати перераховуються орендарем на розрахунковий рахунок балансоутримувача.

30.11.2011 року сторонами договору було підписано Акт приймання-передачі майна за адресою м. Київ, вул. Боткіна, 1.

Відповідно до ст. 10 Законом України "Про оренду державного та комунального майна" Істотними умовами договору оренди є:

- об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);

- термін, на який укладається договір оренди;

- орендна плата з урахуванням її індексації;

- порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством;

- відновлення орендованого майна та умови його повернення;

- виконання зобов'язань;

- забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо;

- порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди;

- відповідальність сторін;

- страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

- обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Таким чином, відповідно до вимог вказаної статті, як спеціальної норми, та ст. ст. 638, 759 Цивільного кодексу України, ст. ст. 180, 181, 283 Господарського кодексу України, як норм загальних, він вважається укладеним, згідно ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, сторонами при укладанні даного договору було досягло згоди щодо всіх істотних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, а статтею 19 Закону встановлений обов'язок Орендаря вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності та в строк, встановлений Договором.

В силу статті 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У розділі 10 договору встановлено, що договір укладено строком на 1 рік, він діє з 30.11.2011 року по 30.11.2012 року. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору після закінчення строку його чинності протягом 1 місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені ним, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження договору.

Так, матеріали справи не містять, а відповідачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України повернення орендованого приміщення орендодавцю або припинення договору оренди.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату за користування переданим в оренду майном.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взагалі не сплачував орендні платежі, в результаті чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем за період з листопада 2015 року по лютий 2017 року в сумі 662359,18 грн.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором оренди в сумі 662359,18 грн.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 662 359, 18 грн.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погойдується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу за порушення умов договору у розмірі 19 870, 77 грн, інфляційних нарахувань на заборгованість у розмірі 56 337, 41 грн та 3 % річних у розмірі 11 829, 29 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Із положень ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 3.8. договору якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить не менш ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Таким чином, умовами договору передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова №14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Київський апеляційний господарський суд здійснивши перерахунок штрафу, інфляційних нарахувань та 3 % річних з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов'язання, а також порядку розрахунків, погоджується з розрахунком позивача, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу, інфляційних та 3% річних підлягають задоволенню у сумі 19 870,77 грн штрафу, 56 337,41 грн інфляційних нарахувань та 11 829, 29 грн 3 % річних.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що він не був повідомлений належним чином про місце та дату засідання суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду була надіслана судом за адресою відповідача, зазначеною в позовній заяві, а також на адресу відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2017 року у справі №910/24282/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційних скарг у зв'язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксон-Інвест" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2017 року у справі №910/24282/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/24282/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

К.В. Тарасенко