ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Справа № 905/2162/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А.
суддівСибіги О.М., Данилової М.В.
розглянувши касаційну скаргуПриватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 21.02.2017
у справі № 905/2162/16 Господарського суду Донецької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезабезпечення"
до1.Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська"
простягнення коштів

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивачане зявився
- відповідача 1не зявився

- відповідача 2не зявився

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезабезпечення" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська", в якій просило суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 84 751,21 грн., з яких: 80 715,44 грн. - пеня, 4 035,77 грн. - три проценти річних.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" зобов'язань в частині розрахунків за договором № 13-15-162-У від 23.12.2013.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.12.2016 (головуючий суддя Шилова О.М., судді: Ніколаєва Л.В., Сажнева М.В.) залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.02.2017 (головуючий суддя Радіонова О.О., судді: Марченко О.А., Попкова Д.О.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезбагачення" 73729 грн. пені, 3686,45грн. - 3% річних. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами попередніх інстанцій, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезабезпечення" не скористались правом, наданим статтею 1112 ГПК України, не надіслали своїх відзивів на касаційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 23.12.2013 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (Замовник, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецьквуглезбагачення" (Виконавець, позивач) був укладений Договір №13-15-162-У (далі - Договір, а.с.15-32).

Відповідно до пункту 1.1. вказаного Договору, Замовник зобов'язався передати (поставити) Виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги Виконавця, пов'язані зі збагаченням вугілля і прийняти Концентрат, а Виконавець - прийняти вугілля, провести його збагачення і передати (поставити), отриманий в результаті збагачення вугілля Концентрат Замовнику в строки і на умовах, визначених Договором і/або Специфікаціями.

Згідно з пунктом 1.1.3. Договору Виконавець зобов'язався прийняти вугілля, переробити (збагатити) його, зокрема, на ТОВ "ЦЗФ "Селидівська" (ЦЗФ-Вантажоотримувач, відповідач-2) і передати (поставити), отриманий в результаті збагачення вугілля Концентрат Замовнику на умовах "DDP", місце призначення залізнична станція "Ладижин" Одеської залізниці і/або залізнична станція "Бурштин" Львівської залізниці і/або залізнична станція "Енергодар" Придніпровської залізниці і/або залізнична станція "Добротвор" Львівської залізниці і/або залізнична станція "Сорочьє" Донецької залізниці згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2000 року з урахуванням умов Договору.

Кількість вугілля, що поставляється, зазначається у відповідних Специфікаціях до Договору і може бути змінена за взаємним письмовим погодженням сторін (п.1.2. Договору). Строк передачі (поставки) вугілля: січень 2014 року - грудень 2015 року (п. 4.1.2. Договору в редакції Додаткової угоди від 29.05.2015р. - а.с.35-36).

Згідно з абзацами першим-четвертим пункту 4.4. Договору Виконавець один раз в декаду надає Замовнику рахунок-фактуру за послуги зі збагачення вугілля в розрізі по шахтам, податкову накладну та акт виконаних робіт в розрізі по шахтам.

Відповідно до пункту 6.3. Договору Замовник здійснює оплату вартості послуг зі збагачення вугілля шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця подекадно на підставі рахунків від Виконавця протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання Замовником рахунка від Виконавця.

Згідно з п.7.10. Договору за прострочення оплати (п.6.3. Договору) Замовник виплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами (дата початку дії Договору). Дата закінчення строку дії Договору визначається наступним чином: при належному виконанні обома сторонами своїх зобов'язань, визначених Договором, дата закінчення строку його дії - 31.12.2015р., а у випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами зобов'язань за Договором датою закінчення строку його дії є дата повного і належного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов'язань (п.10.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 29.05.2015 - а.с.35-36).

Додаткова угода від 29.05.2015р. (а.с.35-36) вступає в силу з моменту (дати) підписання і діє на весь строк дії Договору (п.5 Додаткової угоди).

29.05.2015р. Замовник і Виконавець уклали Специфікацію до Договору (а.с.38-39).

За пунктом 1 Специфікації (в редакції Додаткової угоди від 18.06.2015р. - а.с.33-34) кількість вугілля, що підлягає поставці (передачі) Замовником для його збагачення Виконавцем відповідно до умов Договору, складає 146500тон. Строк передачі (поставки) вугілля: червень 2015 року (п.2 Специфікації).

Специфікація вступає в силу з моменту її підписання обома сторонами і є невід'ємною частиною Договору (п.8 Специфікації).

Договір, Додаткові угоди від 18.06.2015р. та від 29.05.2015р. до нього, Специфікація від 29.05.2015р. підписані представниками позивача і відповідача-1 та скріплені їхніми печатками.

На виконання умов Договору у третій декаді червня та першій декаді липня 2015 року позивачем були виконані, а відповідачем-1 прийняті роботи (послуги) з переробки вугілля, що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (послуг) №ДУ-063004 від 30.06.2015р., №ДУ-063015 від 30.06.2015р., №ДУ-071004 від 10.07.2015р. (а.с.49-51).

Вказані Акти підписані без зауважень і скріплені печатками Виконавця та Замовника. В Актах, зокрема, зазначено, що виконані роботи (послуги) відповідають умовам Договору; Замовник підтверджує отримання від Виконавця рахунка-фактури; сторони претензій один до одного не мають.

Актами здачі-прийняття робіт (послуг) підтверджується, що позивачем були виставлені, а відповідачем-1 отримані рахунки-фактури: №ДУ-063004 від 30.06.2015р. на суму 2741417,00грн., №ДУ-063015 від 30.06.2015р. на суму 324327,50грн., №ДУ-071004 від 10.07.2015р. на суму 1184341,20грн. (а.с.46-48).

Виставлені рахунки були отримані Замовником: №ДУ-063004 від 30.06.2015 - 03.07.2016, №ДУ-063015 від 30.06.2015 - 08.07.2016, №ДУ-071004 від 10.07.2015 - 21.07.2016, про що свідчать надані позивачем копії фіскальних чеків та описів вкладення від 30.06.2015р., від 03.07.2015р. та від 14.07.2015р. у цінні листи на адресу відповідача-1 і роздруківки відомостей пошукової бази "Відстеження пересилання поштових відправлень" офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" станом на 01.10.2015р. (а.с.40-45).

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що зобов'язання стосовно оплати за надані послуги у передбаченому пунктом 6.3 договору порядку, було виконано несвоєчасно, внаслідок чого позивач звернувся до суду із позовом про стягнення у солідарному порядку з відповідачів пені у розмірі 80 715,44 грн. та 3 % річних у сумі 4 035, 77 грн.

Висновки судів про часткове задоволення позову, колегія вважає достатньо обґрунтованими, з наступних підстав.

Зобов'язання згідно із статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, статтею 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про те, що укладений між сторонами Договір від 23.12.2013 № 13-15-162-У за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи постачання та надання послуг, правовідносини за яким регулюються главою 30 параграф 1 Господарського кодексу України та главою 54 параграф 3 та главою 63 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами абзацу 2 частини 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов"язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов"язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов"язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов"язується оплатити виконавцеві зазначену послугу,якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст.901 ЦК України).

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) виконання зобов'язання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що остаточні розрахунки за надані у третій декаді червня - першій декаді липня 2015 року послуги Замовником здійснені після спливу встановленого пунктом 6.3. Договору строку оплати, чим порушено вимоги ст.ст.525, 526, частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України щодо обов'язковості виконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобов'язанні.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій платіжних доручень №361175 від 24.07.2015 на суму 4935744,50 грн. та №361897 від 31.07.2015 на суму 1184341,20 грн. (а.с.52, 53) та встановлених судами попередніх інстанцій пояснень позивача №01-386 від 30.11.2016 про підстави та порядок зарахування надлишку коштів, сплачених платіжним дорученням №361175 від 24.07.2015 (а.с.118-125), а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача-1 з приводу порядку зарахування позивачем отриманих коштів.

Стосовно вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів 80715,44грн. - пені, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина1 статті 543 ЦК України).

Враховуючи умови п.1.1.3. Договору №13-15-162-У від 23.12.2013, на який позивач посилається, як на підставу для заявлення солідарної вимоги до відповідача-1 і відповідача-2, а також те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" за умовами Договору є вантажоотримувачем і переробником вугілля та вантажовідправником концентрату - тобто виступає на стороні Виконавця (позивача), колегія суддів вважає, що суди дійшли обгрунтованого висновку про те, що відповідачі не несуть солідарну відповідальність за означеним договором, а відповідач 2 не є належним відповідачем, тому у позові до нього правомірно відмовлено.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно з частиною 3 стастті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року № 543-96-ВР передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 7.10. Договору за прострочення оплати (п.6.3. Договору) Замовник виплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення.

Колегія суддів погоджується з висновками проведеної перевірки правильності розрахунку пені, вважає їх обгрунтованими, арифметично правильними та вважає вірним часткове задоволення позовних вимог у розмірі 73729 грн., а саме:

- за рахунком №ДУ-063004 від 30.06.2015 - у розмірі 63090,14 грн. за період 11.07.2015 - 24.07.2015;

- за рахунком №ДУ-063015 від 30.06.2015 - у розмірі 4798,27 грн. за період 16.07.2015 - 24.07.2015;

- за рахунком №ДУ-071004 від 10.07.2015 - у розмірі 5840,59 грн. за період 29.07.2015 - 31.07.2015.

Стосовно вимог в частині стягнення з трьох процентів річних, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інтсанцій про часткове задоволення 3 % річних у загальному розмірі 3 686, 45 грн. та вважає їх обгрунтованими та арифметично правильними:

- за рахунком №ДУ-063004 від 30.06.2015 - у розмірі 3154,51 грн. за період 11.07.2015 - 24.07.2015;

- за рахунком №ДУ-063015 від 30.06.2015 - у розмірі 239,91 грн. за період 16.07.2015 - 24.07.2015;

- за рахунком №ДУ-071004 від 10.07.2015 - у розмірі 292,03 грн. за період 29.07.2015 - 31.07.2015.

Посилання скаржника щодо порушення судами приписів статті 34 ГПК України колегія суддів вважає недоведеними виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 36 ГПК України унормовано, що письмовими доказами є документи і матеріалами, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості (пункт 2.5 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Керуючись приписами ст.ст. 32, 34, 36 ГПК України суди попередніх інстанцій правомірно прийняли в якості належних та допустимих доказів описи вкладення у цінні листи та відстеження пересилання поштових відправлень "Укрпошти" на підтвердження дат отримання замовником рахунків-фактур №ДУ-063004 від 30.06.2015, №ДУ-063015 від 30.06.2015, №ДУ-071004 від 10.07.2015.

Колегія вважає зазначені висновки достатньо обґрунтованими та такими, що зроблені у відповідності до вимог діючого законодавства.

Інші доводи викладені в касаційній скарзі також не можуть бути підставою для скасування судових актів у справі, оскільки не спростовують установленого судами та ґрунтуються на переоцінці доказів, яка за приписами частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального права застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування судових рішень, відсутні.

В своїй касаційній скарзі скаржник фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у справі № 905/2162/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і О. М. Сибіга

М. В. Данилова