РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017Справа №910/5754/17

За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 13 185,98 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Антоненко О.В. (представник за довіреністю №019 від 02.02.2017р.);

від відповідача: ОСОБА_1 (особисто).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (надалі також - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі також - відповідач) суми заборгованості за Договором № 250/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 10.04.2015р. в розмірі 13 185,98 грн., з яких 11 184,72 грн. сума основного боргу, 1 067,98 грн. пені, 755,72 грн. інфляційних втрат та 177,56 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами договору, не виконала в повному обсязі взяті на себе зобов'язання щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість.

Відповідачка письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надала, в судових засіданнях 13.06.2017р. та 20.06.2017р. проти задоволення позову заперечувала.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 23.05.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2017р. розгляд справи відкладено до 13.06.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2017р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

В судовому засіданні 13.06.2017р. судом оголошено перерву до 20.06.2017р.

Розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 20 червня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2015р. між Дарницькою районною в місті Києва державною адміністрацією (орендодавець), позивачем (балансоутримувач) та відповідачем (орендар) було укладено Договір № 250/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець на виконання п. п. 1.1.1, 1.1.4 протоколу засідання постійної комісії Київради з питань власності від 17.03.2015 № 29, розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 10.04.2015 № 209 передає, орендар приймає в оренду нерухоме майн (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, (об'єкт оренди), який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 для використання під розміщення торговельного об'єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Відповідно до п. 3.1. Договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22 вересня 2011 року № 34/6250. Розмір орендної плати згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною часиною цього Договору, на дату підписання Договору за перший місяць оренди становить без ПДВ: 89,00 грн за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 2 616,58 грн. (Додаток № 2).

Згідно з п. 3.2. та 3.4. Договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці. Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

За умовами п. 3.5. Договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця (п. 3.6. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 10 квітня 2015 року до 08 квітня 2018 року (п. 9.1 Договору).

На виконання умов даного договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 29,4 кв.м. для використання під розміщення торговельного об'єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи, про що свідчить наявний в матеріалах справи підписаний та скріплений печатками сторін Акт приймання-передачі об'єкта оренди від 10.04.2015р. (Додаток № 3 до Договору).

Додатковою угодою про припинення дії Договору від 30.12.2016р. сторони дійшли згоди припинити дію Договору № 250/2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду з 31.12.2016р.

Крім того, в п. 2 вказаної додаткової угоди сторони підтвердили факт наявності заборгованості орендаря по орендній платі станом на 31.12.2016р. в розмірі 26 563,32 грн., яку орендар зобов'язувався сплатити.

За актом приймання-передачі об'єкта оренди за договором від 30.12.2016р. орендар передав, а орендодавець прийняв 31.12.2016р. нежитлове приміщення, загальною площею 29,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_2, а також підтверджено розмір заборгованості орендаря по орендній платі станом на 31.12.2016р. в розмірі 26 563,32 грн.

Спір у даній справі виник внаслідок того, що відповідач не сплатив орендну плату за користування об'єктом оренди за період з лютого 2016р. по грудень 2016р. (30.12.2016р.), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за Договором у розмірі 11 184,72 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним об'єктом оренди за Договором у період з квітня 2015р. (10.04.2015р.) по грудень 2016р. (30.12.2016р.).

Натомість відповідач свої зобов'язання за договором в частині проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків за користування об'єктом оренди виконував не належним чином.

Так, в рішеннях Господарського суду міста Києва від 29.09.2015р. у справі №910/20860/15 та від 30.03.2016р. у справі №910/1403/16 встановлено факти неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором за попередні періоди.

Вказані судові рішення набрали законної сили, відтак встановлені ними обставини за приписами до ст. 35 ГПК України вказані обставини не потребують доказування при розгляді даної справи.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює для орендаря обов'язок за користування об'єктом оренди вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З врахуванням викладеного, беручи до уваги п. п. 3.1. - 3.6., 4.2. Договору відповідач мав сплачувати позивачу орендну плату щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця

В Додатковій угоді від 30.12.2016р. та в акті приймання-передачі об'єкта оренди від 30.12.2016р. відповідачка визнала її заборгованості за договором станом на 31.12.2016р. в розмірі 26 563,32 грн., а залишок заборгованості в розмірі 15 378,60 грн. за попередній період оренди охоплений судовими рішеннями, про які зазначалось вище, у зв'язку з чим заборгованість відповідача по оплаті орендних платежів становить 11 184,72 грн. (26 563,32 - 15 378,60).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 11 184,72 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 067,98 грн. пені, 755,72 грн. інфляційних втрат та 177,56 грн. 3 % річних.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку з оплати вартості користування об'єктом оренди не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.2. Договору за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь балансоутримувачу пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок пені та встановлено, що він відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору та є арифметично вірним у зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення 1 067,98 грн. пені за заявлений ним період підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Судом перевірено наведені у матеріалах справи розрахунки інфляційних втрат та 3% річних та встановлено, що вони відповідають нормам цивільного законодавства та умовам Договору, їх розмір не перевищує розрахованого судом, у зв'язку з чим, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 755,72 грн. інфляційних втрат та 177,56 грн. 3 % річних також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/5754/17 підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 11 184,72 грн. суми основного боргу, 1 067,98 грн. пені, 755,72 грн. інфляційних втрат та 177,56 грн. 3 % річних.

Судовий збір в розмірі 1 600,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 02156, АДРЕСА_1) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (ідентифікаційний код 39604270, адреса: 02091, м. Київ, Харківське шосе, буд. 148А) 11 184,72 грн. (одинадцять тисяч сто вісімдесят чотири гривні 72 коп.) суми основного боргу, 1 067,98 грн. (одну тисячу шістдесят сім гривень 98 коп.) пені, 755,72 грн. (сімсот п'ятдесят п'ять гривень 72 коп.) інфляційних втрат, 177,56 грн. (сто сімдесят сім гривень 56 коп.) 3 % річних та 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.06.2017р.

Суддя С.М. Морозов