ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" червня 2017 р.Справа № 916/847/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Ігнатишеній А.О.

розглянувши справу №916/847/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Виробничо-Торгова Кондитерська Фірма "Ласощі"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ДОВБУШ ТРЕЙД СЕРВІС"

про стягнення 62919,41 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 24.05.2017 р.

Суть спору: ПАТ "Виробничо-Торгова Кондитерська Фірма "Ласощі" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ТОВ "ДОВБУШ ТРЕЙД СЕРВІС" 62919,41 грн., з яких: 7817,35 грн. - борг, 41363,16 грн. - пеня, 3663,74 грн. - 3% річних, 10075,16 грн. - індекс інфляції.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №6/16 поставки кондитерських виробів від 18.02.2016р. в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

У відзиві на позовну заяву за вх.№11525/17 від 24.05.2017р. відповідач просить суд позов ПАТ "Виробничо-Торгова Кондитерська Фірма "Ласощі" задовольнити частково в частині стягнення 5000 грн. пені, в іншій частині у задоволенні позову відмовити, з посиланням при цьому на повну сплату боргу за договором поставки кондитерських виробів №6/16 від 18.02.2016р., застосування позивачем індексу інфляції до суми боргу, період прострочення за який менше місяця, пропущення позивачем позовної давності зі стягнення пені, включення позивачем в період прострочення дні фактичної оплати суми боргу.

Також відповідач надав до суду заяву про застосування строків позовної давності від 19.06.2017р. за вх.№2-3289/17, згідно з якою просить суд застосувати позовну давність у справі щодо позовних вимог про стягнення пені.

Ухвалою від 26.06.2017р. строк вирішення спору у справі продовжений господарським судом на 15днів, до 27.06.2017р. у звязку із задоволенням відповідного клопотання відповідача.

У клопотанні за вх.№13929/17 від 26.06.2017р. позивач просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача, яке господарським судом задоволено.

На підставі ст.85 ГПК України у судовому засіданні 26.06.2017р. за участю представника відповідача оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

18.02.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Виробничо-Торгова Кондитерська Фірма "Ласощі" (Постачальник, позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ДОВБУШ ТРЕЙД СЕРВІС" (Покупець, відповідач) укладений договір №6/16 поставки кондитерських виробів, відповідно до якого Постачальник зобовязується відпустити, поставити кондитерські вироби надалі товар, в кількості та асортименті замовленому Покупцем і узгодженому з Постачальником, а Покупець зобовязується прийняти та своєчасно оплатити його в строк, що визначений в цьому договорі та додатках до нього.

Згідно з п.1.2 договору предметом поставки є кондитерські вироби, зазначені в рахунку-фактурі, накладній або специфікації, які є невідємною частиною даного договору.

Відповідно п.п.2.1,2.2 договору, товар постачається Покупцю окремими партіями протягом дії даного договору. Обсяг, асортимент та марка товару, що поставляється, зазначаються в документах передбачених п.1.2 договору.

Датою відпуску товару є дата, вказана на видаткових накладних, які є одночасно рахунком для оплати одержаного товару (в разі погодженої сторонами відстрочки платежу). Товар вважається поставленим Постачальником та одержаним Покупцем відповідно до відмітки в видатковій накладній Постачальника про отримання товару уповноваженою особою покупця, або особою зазначеною у довіреності виданої Покупцем та затвердженої печаткою (п.2.4 договору).

Згідно з п.2.8 договору право власності на поставлену партію товару, а також ризик її випадкової загибелі, переходить від Постачальника до Покупця з моменту передачі партії товару Покупцю (чи його перевізнику) за накладними.

Відповідно до п.3.1 договору що ціни на товар погоджуються сторонами, а також можуть зазначатись у специфікаціях до договору, які затверджуються сторонами. Ціни та товар, що поставляється, зазначені у накладній Постачальника з відміткою Покупця, чи зазначені в затвердженій сторонами специфікації вважаються погодженими і оспорюванню не підлягають.

Згідно з п.3.2 договору в ціну товару, що поставляється, входить вартість упаковки та маркування товару, що поставляється.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що сторони домовились, що оплата за першу поставку товару буде здійснена Покупцем в день отримання товару на підставі накладних.

Відповідно до п.3,.5 договору за другу та наступні парії товару проводиться оплата на протязі 28 календарних днів з моменту його отримання, якщо інше не обумовлено сторонами.

Згідно з п.3.6 договору при проведенні Покупцем оплати за отриманий товар чи попередньої оплати, останній обовязково зазначає у платіжному дорученні номер накладної, дату та номер договору.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що за несвоєчасну оплату вартості одержаного товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від загальної суми простроченого платежу, яка діяла на період прострочення, за кожний день прострочення.

Відповідно до п.6.5 договору строк дії цього договору встановлено до 31.12.2016р. включно.

Також господарським судом встановлено, що на виконання договору у період з 22.02.2016р. по 05.10.2016р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 456 872,55 грн., що підтверджується наявними у справі видатковими накладними, ТТН.

В свою чергу відповідач поставлений позивачем товар оплатив частково в сумі 2 449 055,20 грн. Залишок боргу в сумі 7817,35 грн. відповідачем позивачу не сплачений, що і зумовило звернення останнього до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи у суді відповідач оплатив позивачу борг в сумі 7817,35 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1361 від 10.05.2017р.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом між сторонами у справі укладений договір №6/16 поставки кондитерських виробів від 18.02.2016р., за умовами якого позивач зобовязаний постачати товар відповідачу, а відповідач зобовязаний приймати та оплачувати позивачу поставлений товар.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Між тим, як вище встановлено господарським судом, відповідачем не належним чином виконувались зобовязання щодо оплати поставленого позивачем товару у період з 22.02.2016р. по 05.10.2016р., внаслідок чого у відповідача виник борг перед позивачем станом на дату звернення до суду в сумі 7817,35 грн.

В процесі розгляду справи відповідачем повністю сплачено наявний борг за договором №6/16 поставки кондитерських виробів від 18.02.2016р. в сумі 7817,35 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №1361 від 10.05.2017р.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з розясненнями, що містяться в п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2012р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов'язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, виходячи з того, що на момент розгляду справи основний борг в сумі 7817,35 грн., стягнення якого з відповідача є предметом спору у даній справі, сплачений відповідачем, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 7817,35 грн. припиняється господарським судом на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, за відсутністю предмету спору.

Щодо решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Виробничо-Торгова Кондитерська Фірма "Ласощі", господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем, та згідно з яким, розмір нарахованих відповідачу 3% річних за період з 31.03.2016р. по 12.01.2017р. становить 3663,74 грн., перевірений господарським судом та встановлено, що розрахунок виконаний позивачем частково неправильно, а саме: позивачем до періоду нарахування 3% річних включено день фактичної оплати товару, що не відповідає розясненням, які містяться в п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р., та згідно з якими день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Тому, господарський судом самостійно, з урахуванням конкретних обставин справи, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобовязання, здійснений розрахунок 3% річних та встановлено, що за період з 31.03.2016р. по 12.01.2017р. розмір 3% річних становить 3 258,50 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Згідно з розясненнями, які містяться в п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р., індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до розяснень, які містяться у інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок індексу інфляції, згідно з яким розмір індексу інфляції за загальний період з 31.03.2016р. по 12.01.2017р. становить 10075,16 грн., господарським судом встановлено, що розрахунок виконаний позивачем частково неправильно, а саме: індекс інфляції розрахований за період прострочення менше ніж місяць, єдиним періодом, протягом якого мало місце невиконання відповідачем грошового зобовязання та у якому підлягає застосуванню індекс інфляції, є грудень 2016р., у інші періоди строк невиконання грошового зобовязання становить менше ніж 1 місяць.

Господарський судом самостійно, з урахуванням конкретних обставин справи, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобовязання, здійснений розрахунок індексу інфляції та встановлено, що за грудень 2016 року розмір індексу інфляції становить 241,26 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Умовами п.5.2. укладеного між сторонами договору встановлено, що за несвоєчасну оплату вартості одержаного товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від загальної суми простроченого платежу, яка діяла на період прострочення, за кожний день прострочення.

За порушення відповідачем строків оплати поставленого позивачем товару, останнім здійснено нарахування пені за період з 31.03.2016р. по 12.01.2017р.

Відповідачем у заяві від 19.06.2017р. за вх.№2-3289/17 заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, з урахуванням дати звернення до господарського суду з даним позовом (надіслання позовної заяви поштою 07.04.2017р.), та заяви відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, господарський суд дійшов висновку, що позивачем пропущений строк позовної даності на стягнення пені до 07.04.2016р.

При цьому, розрахунок пені, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованої відповідачу пені становить 41363,16 грн., перевірений господарським судом та встановлено, що розрахунок виконаний позивачем неправильно щодо включення до періоду нарахування пені дати фактичної оплати товару відповідачем.

За таких обставин, господарський судом самостійно, з урахуванням конкретних обставин справи, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобовязання, здійснено розрахунок пені та встановлено, що загальний розмір пені за період з 15.04.2016р. по 12.01.2017р. становить 35 338,28 грн., оскільки з 07.04.2016р. по 14.04.2016р. прострочення з оплати товару відсутнє.

Водночас відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), які підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно з розясненнями, що містяться у п.3.17.4 постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011р.№18 „Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

На підставі аналізу поданих доказів, із врахуванням відсутності в матеріалах справи доказів завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, приймаючи до уваги, що розмір пені, який нарахований позивачем відповідачу надмірно великий порівняно із заявленою сумою основного боргу, а також те, що, відповідачем в повному обсязі погашено основний борг, враховуючи короткі періоди, протягом якого мало місце невиконання відповідачем грошового зобовязання, і оскільки необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду, господарський суд дійшов висновків про необхідність використання такого права суду та про зменшення розміру нарахованої пені на 30% - до 24736,80 грн.

Таким чином позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Виробничо-Торгова Кондитерська Фірма "Ласощі" задовольняються господарським судом частково.

На підставі ст.44,49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обох сторін у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із врахуванням при цьому часткової оплати боргу відповідачем.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Позов Публічного акціонерного товариства "Виробничо-Торгова Кондитерська Фірма "Ласощі" задовольнити частково.

2.Провадження у справі №916/847/17 в частині стягнення основного боргу в сумі 7817,35 грн. припинити

3.Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ДОВБУШ ТРЕЙД СЕРВІС" (65037, Одеська обл., Овідіопольський р-н, Таїровська селищна рада, вул. Стара Люстдорфська дорога, 7, , п/р 7917 в ПАТ "ПУМБ", МФО 334851, ІПН 14, св-во платника ПДВ 200018479) на користь Публічного акціонерного товариства "Виробничо-Торгова Кондитерська Фірма "Ласощі" (76010, м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 12а, , п/р 903 в ІФ відділенні Центральної філії ПАТ "Кредобанк", МФО 325365) 24736 (двадцять чотири тисячі сімсот тридцять шість) грн. 80 коп. пені, 3258 (три тисячі двісті пятдесят вісім) грн. 50 коп. 3% річних, 241 (двісті сорок одна) грн. 26 коп. індексу інфляції та 987 (девятсот вісімдесят сім) грн. 63 коп. судового збору.

4.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 03 липня 2017 р.

Суддя Г.Є. Смелянець