ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Відповідно до ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів.
Жодний із суддів не має права утримуватися від голосування. Головуючий суддя голосує останнім.
Суддя, не згодний із рішенням більшості складу колегії суддів, зобов'язаний підписати процесуальний документ і має право викласти письмово свою окрему думку, яка долучається до справи, але не оголошується
Мною, ОСОБА_5, при прийнятті зазначеної постанови Вищого господарського суду України за касаційною скаргою арбітражного керуючого, ліквідатора ТОВ "Інтертехніка" Кучака Ю.Ф. та ТОВ "Універсальний торговий дім "Меркурій" було висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому:
Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 88 ГПК України господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення.
До дня перегляду постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 року в касаційному порядку, судом апеляційної інстанції додаткового рішення щодо вказаної позовної вимоги винесено не було.
Крім того, за приписами ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також, передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Дана норма кореспондується з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.
Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" № 4212-VІ від 22.12.2011 року (далі - Закон про банкрутство) чітко визначені способи захисту у разі продажу майна в процедурі банкрутства.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону про банкрутство результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.
В даному випадку, позивач просив суд визнати недійсним другий повторний аукціон з продажу майна ТОВ "Інтертехніка", а не його результати.
Вищезазначеними нормами Закону про банкрутство не передбачено такого способу захисту прав, як визнання недійсним аукціону.
Практика господарських судів України з розгляду справ про банкрутство свідчить про те, що після 19.03.2013 року належним способом захисту порушеного права під час продажу майна боржника є саме визнання результатів аукціону недійсними (ч.3 ст.55 Закону про банкрутство).
Згідно з п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.
Враховуючи наведене вище, вважаю, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає встановленим способам захисту прав та охоронюваних законом інтересів. Натомість, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові на вказане уваги не звернув, тотожність обраного заявником способу захисту порушеного права з встановленим Законом про банкрутство не обґрунтував.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи апеляційну скаргу ПАТ "ВіЕс Банк", Київський апеляційний господарський суд виходив, зокрема, з того, що в організатора аукціону - ТОВ "Універсальний торговий дім "Меркурій" відсутній необхідний досвід проведення аукціонів.
Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону про банкрутство організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону. Організатор аукціону визначається замовником за конкурсом, що проводиться у визначеному замовником порядку, основними критеріями якого вважаються наявність ліцензії, достатній, але не менш як три роки, досвід проведення аукціонів, запропонована найменша сума винагороди. Організатором аукціону не може бути заінтересована особа стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону.
Суд апеляційної інстанції, в оскаржуваній постанові дійшов висновку, що згідно установчих документів, організатор аукціону на момент проведення другого повторного аукціону з реалізації майна банкрута ТОВ "Інтертехніка" (02.12.2016 року) мав право проведення аукціонів всього 2 роки, що є порушенням ч. 6 ст. 49 Закону про банкрутство. Зокрема, вказав на те, що організатор аукціону - ТОВ "Універсальний торговий дім "Меркурій", відповідно до наявних у справі доказів, до 02.12.2014 року (внесення змін до статуту, зміна найменування юридичної особи та їх державна реєстрація) не здійснював такий вид діяльності як проведення торгів (аукціонів).
Проте, вказаний висновок не можна вважати таким, що зроблений з дотриманням ст.43 ГПК України щодо оцінки доказів. В матеріалах справи міститься статут товариства ТОВ "Світ каміння" (попереднє найменування ТОВ "Універсальний торговий дім "Меркурій") в редакції 2011 року, де метою та предметом діяльності товариства визначено, в тому числі проведення та комплексне оформлення виставок, ярмарок, аукціонів тощо.
Тому, на мою думку, висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності у організатора аукціону - ТОВ "Універсальний торговий дім "Меркурій" необхідного досвіду проведення аукціонів є передчасним.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати постанову апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, допущені тільки цим судом.
Вважаю, що перелічені вище порушення норм процесуального права у сукупності можуть бути усунуті тільки шляхом повторного апеляційного перегляду за вимогами про визнання недійсними результатів аукціону та відповідних договорів.
Крім того, вважаю за необхідне звернути увагу на таке.
Відповідно до ст.111-5 ГПК України, у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням.
Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішення або постанові господарського суду.
Відповідно до ст.111-7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про превагу одних доказів над іншими, збирати одні докази або додатково перевіряти докази.
Постанова Вищого господарського суду України від 27.06.2017 року у справі № 910/24994/15 за касаційними скаргами арбітражного керуючого, ліквідатора ТОВ "Інтертехніка" Кучака Ю.Ф. та ТОВ "Універсальний торговий дім "Меркурій" не повною мірою відповідає вимогам вказаних норм процесуального права.

Зокрема, в порушення ч.2 ст.111-7 ГПК України постанова містить низку висновків, що не були встановлені у постанові апеляційного господарського суду, та і крім того, не ґрунтуються на приписах Закону про банкрутство.

Так, зазначено, що рішення судів попередніх інстанцій не містять жодних посилань на ту обставину, що організатор аукціону - ТОВ "УТД Меркурій" взагалі визнавався учасником провадження у даній справі.

Водночас, норми Закону про банкрутство не містять приписів про обов'язкове попереднє визнання організатора аукціону учасником провадження у справі про банкрутство, і суди попередніх інстанцій на вказану обставину не посилались.

В постанові зазначено, що будь-які правочини щодо реалізації майна боржника, укладені з порушенням встановленого законодавством порядку, є нікчемними та не можуть мати правових наслідків.

Вказаний висновок суперечить як ст.55 Закону про банкрутство, яка подібної дефініції не містить, так і положенням цивільного законодавства щодо нікчемних та оспорюваних правочинів (ст.215 ЦК України).

Також не ґрунтується на нормах Закону про банкрутство висновок про те, що суд не повинен давати дозвіл на згоду заставного майна в процедурі банкрутства з можливістю зниження початкової вартості.

Суддя

Вищого господарського суду України Погребняк В.Я.