КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа№ 911/321/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Баляба О.В., ліквідатор, постанова Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі №910/32643/15;

від відповідача - Ігнатов Є.М., довіреність №30/12/16 від 30.12.2016,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" на рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2017р. у справі №911/321/17 (суддя Подоляк Ю.В.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" до товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Логістікс" про стягнення 25000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Логістікс" про стягнення 25000 грн., як збитків.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.04.2017р. у справі №911/321/17 у задоволенні позову відмовлено повністю, з огляду на те, що частина заявлених позивачем до стягнення коштів є витратами, що були понесені ним з метою отримання певних доказів, а інша частина - судовими витратами, отже, за висновком суду першої інстанції, вказані кошти не можуть бути віднесені до складу збитків.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2017р. у справі №911/321/17 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що для відновлення порушених відповідачем прав, він зазнав збитків у вигляді витрат по оплаті наданих послуг з проведення аудиторської перевірки та послуг адвоката в заявленому до стягнення розмірі.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 03.07.2017 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" у 2016 році зверталося до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Логістікс" про витребування із незаконного володіння відповідача дизель-генератор марки Р400Е3, інвентарний номер 00214, № FGWRPES8HCMK00393, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Промислова, 3.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.06.2016 порушено провадження у справі №911/1849/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" до товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Логістікс" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В процесі розгляду справи №911/1849/16 позивач для підтвердження обставин, на які він посилався в підтвердження своїх вимог щодо витребування із незаконного володіння відповідача дизель-генератор марки Р400Е3, інвентарний номер 00214, № FGWRPES8HCMK00393, зокрема, наявності в нього права власності на спірне майно та надання суду відповідних доказів в підтвердження зазначених вимог, замовив проведення аудиторського дослідження, уклавши з ПП "Аудиторська фірма "Аудит-Тест" угоду на надання аудиторських послуг від 12.07.2016.

На виконання умов угоди на надання аудиторських послуг від 12.07.2016, ПП "Аудиторська фірма "Аудит-Тест" здійснено перевірку стосовно відображення в бухгалтерському обліку позивача дизель-генератору марки Р400Е3.

За результатами перевірки складено звіт від 14.07.2016, в якому зазначено, що в залишках товарно-матеріальних цінностей - основних засобах позивача відображено дизель-генератор Р400Е3, в наявності всі підтверджуючи документи первинного бухгалтерського обліку, при передачі дизель-генератора Р400Е3 в експлуатацію йому було присвоєно інвентарний номер 00214 (серійний номер об`єкту FGWRPES8HCMK00393), що відображено в акті приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 04.05.2011 та підтверджено комісією, всі перелічені документи проведені (відображені) в бухгалтерському обліку позивача.

Позивачем згідно платіжного доручення від 09.12.2016 № 21 сплачено ПП "Аудиторська фірма "Аудит-Тест" кошти в сумі 15000 грн. за надані аудиторські послуги згідно угоди на надання аудиторських послуг від 12.07.2016.

Завірені копії угоди на надання аудиторських послуг від 12.07.2016 та платіжного доручення від 09.12.2016 № 21 залучені до матеріалів справи.

За результатами розгляду справи №911/1849/16, Господарським судом Київської області прийнято рішення від 17.08.2016, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2016, яким позов задоволено повністю.

Так, витребувано із незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Логістікс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" дизель-генератор марки Р400Е3, інвентарний номер 00214, № FGWRPES8HCMK00393, який знаходиться за адресою: 08171, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів, вул. Промислова, 3; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Кей Логістікс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" 3149,68 грн. судового збору.

В процесі виконання рішення суду по справі № 911/1849/16, позивач замовив надання юридичних послуг адвокатом для представництва інтересів ТОВ "АВС Логістік Групп" при здійсненні заходів із примусового виконання рішення суду, уклавши з адвокатом Приходько Г.О. договір про надання правової допомоги від 22.11.2016 № 29.

Позивачем згідно платіжного доручення від 29.11.2016 № 19 сплачено адвокату Приходько Г.О. кошти в сумі 10000 грн. за надані юридичні послуги.

Завірені копії договору про надання правової допомоги від 22.11.2016 № 29 та платіжного доручення від 29.11.2016 № 19 залучені до матеріалів справи.

Загальна сума витрат понесених позивачем по оплаті наданих послуг з проведення аудиторської перевірки та послуг адвоката складає 25000 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що зазначені вище витрати по оплаті наданих послуг з проведення аудиторської перевірки та послуг адвоката у загальній сумі 25000 грн., є збитками, що понесені ним для захисту та відновлення свого порушеного права.

На думку позивача, вказані витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, як збитки.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що понесені позивачем витрати по оплаті наданих послуг з проведення аудиторської перевірки та послуг адвоката у загальній сумі 25000 грн. є збитками, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань - причиною.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов'язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Колегія суддів зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Щодо віднесення позивачем до збитків 15 000 грн. витрат по оплаті наданих послуг з проведення аудиторської перевірки, слід зазначити наступне.

Вказані витрати щодо оплати наданих позивачу послуг з проведення аудиторської перевірки в процесі розгляду справи №911/1849/16 для підтвердження його права власності на спірний дизель-генератор не можуть бути віднесені до збитків, оскільки мають добровільний характер та не залежать від дій відповідача.

При цьому, згідно положень ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, обов'язком позивача при розгляді справи №911/1849/16 було доведення обставин належності йому спірного майна.

За наведених обставин, вина відповідача у тому, що позивач з метою доведення обставин належності йому спірного майна замовив проведення аудиторської перевірки, відсутня.

Таким чином, витрати, які поніс позивач з метою отримання певних доказів для підтвердження своїх доводів не є збитками та відповідно обов'язок із їх відшкодування не може бути покладений на відповідача.

Щодо віднесення позивачем до збитків 10 000 грн. витрат на адвокатські послуги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 Господарського процесуального кодексу України відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

Враховуючи те, що виконання рішення господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу (п.9.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України"), то відповідно витрати на оплату юридичних послуг, понесені стороною в ході виконавчого провадження, також, враховуючи вказані положення Постанови Пленуму від 21.02.2013 № 7, не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України.

Крім цього, згідно п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків" витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України.

Так, у вказаному пункті зазначено, що сума витрат на оплату юридичних послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку із діями відповідача.

Враховуючи наведене вище, витрати понесені позивачем на оплату адвокатських послуг не є збитками.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що залучення адвоката для представництва інтересів юридичних осіб у процесі примусового виконання рішення суду не є обов'язковим, оскільки представниками юридичних осіб можуть бути, зокрема, керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами.

З огляду на викладене, доводи представника апелянта про те, що залучення до участі адвоката для представництва інтересів товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" у процесі примусового виконання рішення суду було вимушеною мірою, колегією суддів відхиляються.

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та правомірно залишені судом без задоволення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2017р. у справі №911/321/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №911/321/17 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко