КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р. Справа№ 910/13816/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Жук Г.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Мороз М.З. (за довіреністю від 01.01.2017р.);

від відповідача: Кримець Ю.О. (за довіреністю №36 від 12.05.2017р.);

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району міста Києва

на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 р.

у справі № 910/13816/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району міста Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будгарант"

про стягнення 324 251,20 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 324 251,20 грн.

16.08.2016 року представником відповідача до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2016 року у справі № 910/13816/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем при зверненні з даним позовом було пропущено строк звернення до суду з позовною заявою.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Солом'янського району міста Києва звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 р. у справі № 910/13816/16 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов позивача в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що підписавши акт звірки взаємних розрахунків 31.03.2015 року перебіг строку звернення до суду з позовною заявою переривався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2017 року було прийнято до розгляду апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району міста Києва та призначено справу до розгляду, у складі колегії суддів: головуючий суддя Руденко М.А., суддів: Жук Г.А., Пономаренко Є.Ю.

В судовому засіданні 15.06.2017 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.10.2011 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Будгарант» (підрядник) та комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Солом'янського району міста Києва (субпідрядник) було укладено договір №20/11 ("Договір") (а.с.10)

За змістом п. 1.1 договору субпідрядник зобов'язується виконати за замовленням підрядника роботу, зазначену п. 1.2 даного договору, а підрядник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. (п.1.1. договору). Субпідрядник бере на себе зобов'язання виконати будівельно-монтажні роботи "Перша черга будівництва комплексу споруд артезіанського водопостачання ж/м Осокорки-Північні та водопровідної магістралі по проспекту Петра Григоренка у Дарницькому районі" (об'єкт) у відповідності з затвердженою проектно-кошторисною документацією. (п.1.2. договору )

Пунктом 2.7 договору сторони погодили, що кінцевий розрахунок за даним договором проводиться виходячи з договірної вартості робіт, визначеної в п. 2.1 даного договору, але не менше вартості фактично виконаного обсягу робіт.

Відповідно до п. 4.6. договору оплата виконаних робіт здійснюється підрядником щомісячно, протягом 5-ти робочих днів з дати підписання актів здачі-приймання виконаних робіт за відповідний місяць.

Згідно з п. 4.7 договору кінцеві розрахунки за виконані роботи з субпідрядником підрядник здійснює після підписання акту здачі-приймання об'єкту, але не раніше усунення субпідрядником виявлених під час приймання недоробок, порушень державних будівельних норм і правил, рішень робочої проектно-кошторисної документації, державних стандартів технічних умов.

Відповідно до умов пункту 5.3 договору визначено, що підрядник не несе майнової відповідальності перед субпідрядником за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у разі затримки фінансування з бюджетну або коригування відповідних програм місцевого або державного бюджетів, та зобов'язується оплатити виконані роботи (етапи робіт) протягом 10 банківських днів з моменту отримання відповідного фінансування.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивач виконав, а відповідач прийняв роботи на загальну суму 330 337,20 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт №1-11/11 та № 2-11/11 за листопад 2011 року (а.с.20,22).

Підрядником частково були виконанні свої зобов'язання. При цьому, остання оплата по договору була здійснена 25.06.2012 року в сумі 70 000,00 грн., відповідно до виписки з бухгалтерії.

18.04.2016 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №475 від 18.04.2016 року з вимогою сплатити заборгованість у сумі 162 303,48 грн. (а.с.25). Відповідач в свою чергу надіслав відповідь на претензію №24 від 20.04.2016 року, в якій зазначив, що акт звірки було підписано відповідачем вже після спливу терміну позовної давності на прохання позивача в зв'язку з перевіркою, що проводилась прокуратурою в частині правильності і законності бухгалтерських перерахунків і звітності позивача.

Проте заборгованість за виконані роботи за договором № 20/11 від 14 жовтня 2011 року сплачена відповідачем не була.

Позивач звернувся з позовними вимогами у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті виконаних робіт та просив стягнути заборгованість у розмірі 162 303,48 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем при зверненні з даним позовом було пропущено трирічний строк звернення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 854 ЦК України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивачем були виконані роботи на загальну суму 330 337,20 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт №1-11/11 та №2-11/11 за листопад 2011 року.

Згідно з умовами п. 4.6 договору, акти приймання виконаних робіт готує щомісяця субпідрядник і передає їх до 26 числа звітного місяця для підписання уповноваженому представнику підрядника. Акти приймання виконаних робіт надаються субпідрядником в роздрукованому вигляді та на електронному носії. Підрядник протягом 5 робочих днів з дати отримання актів приймання виконаних робіт зобов'язаний підписати їх або відмовити в їх підписанні, подавши письмове обґрунтування такої відмови. Оплата виконаних робіт здійснюється підрядником щомісячно протягом 5 робочих днів з дати підписання актів здачі-приймання виконаних робіт за відповідний місяць.

Матеріалами справи встановлено, що з урахуванням часткової сплати відповідачем грошових коштів, заборгованість відповідача перед позивачем становить 162 303,48 грн. на підставі договору, а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вже зазначалось, під час розгляду справи і в суді першої інстанції відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності. (а.с.33)

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до умов договору № 20/11 від 14 жовтня 2011 року відповідач повинен був виконати зобов'язання щодо сплати за виконані роботи 06.12.2011 року, а тому перебіг позовної давності за спірним зобов'язанням розпочався з 07.12.2011 року.

Як вбачається з п. 4.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" - правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Суду слід встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, що свідчать про визнання боргу, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Судом першої інстанції було встановлено, що остання часткова сплата відповідачем вартості виконаних робіт була здійснена 25.06.2012 р., суми заборгованості свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, а відтак строк позовної давності для звернення позивача із даним позовом до суду сплив 25.06.2015 р.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що підписавши акт звірки взаємних розрахунків 31.03.2015 р. (а.с. 23) відбулось переривання строку позовної давності, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

У постанові Верховного Суду України від 24.04.2007 р. у справі № 26/271 та у п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" наведена правова позиція, відповідно до якої акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить про визнання боргу, а отже підставою для переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, серед іншого, і підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Аналогічні висновки містяться і у постанові Вищого господарського суду України від 23.06.2015 р. у справі №925/2313/14.

Частиною 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Зазначений акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2015 р., не містить відомостей стосовно особи, яка від імені товариства відповідача підписала такий акт, також не містить даних про визнання відповідачем боргу саме за спірним договором, а лише містить відомості про загальну суму заборгованості у розмірі 162 303,48 грн., а тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що акт звірки не може вважатись належним та допустимим доказом визнання відповідачем боргу за спірним правочином, а відповідно він не підтверджує переривання загальної позовної давності.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 30.09.2015 р. у справі № 910/4477/15-г, постанова від 08.06.2016 року у справі № 910/9647/15.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2015р. не перериває строк позовної давності для звернення позивача до суду із позовом, оскільки останній не може бути прийнятий в якості доказу вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу перед позивачем за договором.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позовна заява подана суду 28.07.2016 р., тобто після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, а судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 ЦК України або іншими законами та відсутні поважні причини його пропуску, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Окрім того, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 19 142,92 грн. та інфляційних у розмірі 142 804,80 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, оскільки в задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу відмовлено, у зв'язку із спливом строку позовної давності, то згідно ст.ст. 258, 266, 267 ЦК України та враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, підстави для задоволення позову в частині стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних у суду відсутні.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2016 року у справі № 910/13816/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району міста Києва на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 року у справі № 910/13816/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2016 року у справі № 910/13816/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/13816/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Г.А. Жук

Є.Ю. Пономаренко