ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 5016/3702/2011(17/177)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіНєсвєтової Н.М. (доповідач),
суддів:Карабаня В.Я.,
Кондратової І.Д.
розглянувши касаційну скаргу
Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016
за скаргоюЮжноукраїнської міської ради Миколаївської області
на діїголовного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
у справі№ 5016/3702/2011(17/177) Господарського суду Миколаївської області
за позовомкомунального підприємства "Теплопостачання водо-каналізаційне господарство"
доЮжноукраїнської міської ради Миколаївської області
простягнення 40 359 013,71 грн
за участювідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за участю представників сторін:

ВДВС: не з'явився,

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2016 Южноукраїнська міська рада Миколаївської області звернулася до Господарського суду Миколаївської області із скаргою, в якій просила визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. незаконними; скасувати постанови про стягнення виконавчого збору та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48872344 з виконання наказу №5016/3702/2011(17/177), виданого 18.06.2012 Господарським судом Миколаївської області про стягнення з відповідача на користь позивача боргу по відшкодуванню різниці між собівартістю послуг та затвердженими тарифами за період з 01.01.2007 по 1.09.2011 у сумі 40 359 013,71 грн, держмита в сумі 25 500,00 грн та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 26 532,00 грн витрат за проведення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.11.2016, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 у справі № 5016/3702/2011(17/177), скаргу Южноукраїнської міської ради Миколаївської області задоволено; визнано дії ДВС незаконними; визнано постанову ДВС про стягнення виконавчого збору з Южноукраїнської міської ради Миколаївської області ВП №48872344 від 04.07.2016 - недійсною; визнано постанову ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48872344 від 04.07.2016 з виконання наказу №5016/3702/2011(17/177), виданого 18.06.2012 Господарським судом Миколаївської області - недійсною.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 09.11.2016 скасувати, скаргу Южноукраїнської міської ради Миколаївської області залишити без задоволення.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.06.2012 у справі № 5016/3702/2011(17/177) позовні вимоги КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області задоволено повністю; присуджено до стягнення з Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на користь КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" боргу по відшкодуванню різниці між собівартістю послуг та затвердженими тарифами за період з 01.01.2007 по 01.09.2011 у сумі 40 359 013,71 грн, держмита в сумі 25 500,00 грн та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 26 532,00 грн витрат за проведення судової експертизи.

18.06.2012 на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.06.2012 у справі № 5016/3702/2011(17/177) було видано наказ.

Як встановлено судами попередніх судових інстанцій, 29.09.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№48872344 на виконання наказу №5016/3702/2011(17/177) від 18.06.2012.

04.07.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору на підставі виконавчого документу (наказ №5016/3702/2011(17/177) від 18.06.2012, виданого Господарським судом Миколаївської області.

Також 04.07.2016 ВДВС була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

04.07.2016 ВДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки законодавством України визначено чіткий порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, яким не допускається проведення органом ДВС інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання органом ДВС таких рішень.

Звертаючись зі скаргою до Господарського суду Миколаївської області на дії державного виконавця, відповідач зазначив, що він є бюджетною установою, тому на підставі ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, рішення про стягнення коштів з Южноукраїнської міської ради повинно виконуватись управлінням Державної казначейської служби України у м. Южноукраїнську, Миколаївської області, а не Державною виконавчою службою України.

Задовольняючи скаргу на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та визнаючи постанову ВДВС про стягнення виконавчого збору з відповідача (ВП №48872344) від 04.07.2016 та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП №48872344) від 04.07.2016 - недійсними, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний, вказав на те, що державний виконавець неправомірно виніс вищевказані постанови, оскільки нормами чинного законодавства передбачено окремий порядок стягнення коштів з відповідача.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" у разі наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження, та помилкового надходження виконавчих документів (не за територіальністю або підвідомчістю) державний виконавець виносить постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Пунктом 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011, визначено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктами 24, 25 Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи зазначені в п.6 Порядку. Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

Южноукраїнська міська рада є бюджетною установою, а згідно ч. 1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

В даному випадку, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що державний виконавець неправомірно виніс постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №48872344, про стягнення виконавчого збору, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, оскільки законодавством України передбачений інший порядок стягнення коштів з Южноукраїнської міської ради.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх судових інстанцій правомірно та обґрунтовано дійшли до висновку про задоволення скарги відповідача та визнання постанов ДВС про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - недійсними.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для їх задоволення і скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016, прийнятої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 у справі № 5016/3702/2011(17/177) - без змін.

ГоловуючийН. Нєсвєтова
Судді:В. Карабань
І. Кондратова