ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 року Справа № 904/12425/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Чередка А.Є., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від відповідача: Васильєв П.С., довіреність б/н від 28.02.2017 р., представник;

представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 року у справі № 904/12425/16

за позовом Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі", м.Кам'янське

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАН", м. Дніпро

про стягнення 31 449,29 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 року у справі № 904/12425/16 (суддя Петренко Н.Е.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан" на користь Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 20 952,47 грн., пеню у розмірі 388,52 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 088,82 грн., 3% річних у розмірі 408,67 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 000,70 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що правовідносини між сторонами врегульовано договором на відпуск теплової енергії №432т/14 від 01.10.2014 року, який укладено на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2015 року у справі №904/4655/15. Позивач, на думку суду, довів факт порушення відповідачем п.3.2 договору в частині оплати спожитої теплової енергії, наявність заборгованості за період з жовтня 2014 року по березень 2016 року в розмірі 20 952,48 грн.

Стягуючи пеню, суд послався на погодження її розміру в пункті 5.2 договору і обгрунтованість проведеного позивачем розрахунку.

Правовою підставою стягннення інфляційних втрат та 3% річних суд вказав положення ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також в оскаржуваному рішенні судом акцентовано увагу на те, що у постанові Вищого господарського суду України від 06.06.2016 року у справі № 904/4655/15 (а.с. 21-24), яка не скасована та набрала законної сили, вказано про те, що:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2015 року визнано укладеним договір на відпуск теплової енергії № 432т/14 від 01.10.2014 року між КП Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пан" з дня його підписання, а саме з 01.10.2014 року;

- орендоване відповідачем приміщення загальною опалювальною площею 61,1 кв.м (вул. Сачка, буд. 24) підключено до центральних мереж опалення міста, що підтверджує Акт огляду від 22.07.2014 року;

- судом визнано доведеним факт систематичної подачі тепла в приміщення, орендоване відповідачем. Крім того, відповідач був обізнаний про наявність у нього, як споживача відповідних послуг, обов'язку укласти договір про їх надання, однак, жодних дій щодо цього не вчинив.

Суд зазначив, що за приписами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обгрунтовуючи кількість спожитої відповідачем теплової енергії та її вартість, суд послався на наявні у справі акти про постачання теплової енергії за період з жовтня 2014 року по березень 2016 року та звернув увагу, що вони не підписані споживачем, однак в силу п.5.2 договору за відсутності мотивованої відмови від їх підписання кількість отриманої теплової енергії вважається беззаперечною та прийнятою до оплати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник зазначив на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що господарським судом помилково було встановлено дату укладання договору, а саме 01.10.2014 року. На думку скаржника строк дії договру на відпуск теплової енергії №432т/14 почався з 06.06.2016 року, з дати набрання законної сили постанови Вищого господарського суду України по справі №904/4655/15. За даної підстави у відповідача відсутнє право стягнення за договором №432т/14 у період з жовтня 2014 року по березень 2016 року, тобто за період часу, коли, на думку апелянта, договір не було укладено.

Також зазначає на те, що господарським судом не було досліджено та перевірено правильність нарахованих сум за актами №10-0002088 від 31.10.2015 року на суму 17454,67 грн., № 11-0002867 30.11. 2015 року на суму 776,98 грн., № 1-00003846 за 31.01.2016 року на суму 1 259,32 грн., № 2-00004380 за 29.02. 2016 року на суму 746,76грн., № 3-00004842 за 31.03. 2016 року на суму 714,74 грн.

Просить скасувати оскаржуване ним рішення, в позові відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати - 6 000,00 грн. за оплату послуг адвоката та судовий збір за розгляд апеляційної скарги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив на законність та обгрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 року у справі № 904/12425/16. Вважає, що судом першої інстанції на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2015 року у справі № 904/4655/15 було правильно визнано дату укладеня договору на відпуск теплової енергії №432т/14 саме 01.10.2014 року. Доводи апелянта вважає безпідставними. Просить залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 року у справі № 904/12425/16 без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судове засідання 26.06.2017 року представник позивача не з*явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому посилався на те, що розгляд даної справи був призначений на 26.06.2017 року на 15.30 год., однак станом на 16.15 год. судовий розгляд не розпочався, а він повинен бути присутній у іншому суді і в іншому судовому процесі.

Колегія суддів вважає клопотання обгрунтованим, однак не вбачає можливості відкласти розгляд справи, оскільки строк розгляду скарги закінчується 27.06.2017 року, а правова позиція позивача була викладена ним у судових засіданнях 15.05.2017 року, 31.05.2017 року та у відзиві на апеляційну скаргу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення слід скасувати, в позові відмовити в силу наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2015 року у справі №904/4655/15 визнано укладеним договір на відпуск теплової енергії № 432т/14 від 01.10.2014 року між Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пан" на умовах, запропонованих Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа".

Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2016 року вищезазначене рішення було залишено в силі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив суд відповідно до умов укладеного договору стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію за період жовтня 2014 року по березень 2016 року, пеню згідно п.5.2 договору та передбачені ст.625 Цивільного кодексу України інфляційні та 3% річних.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що вказаний позивачем період охоплюється періодом дії договору, що укладено на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2015 року у справі №904/4655/15.

Відповідно до ч.2 ст.187 Господарського кодексу України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Зі змісту рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2015 року у справі №904/4655/15 не вбачається висновку щодо дії договору з 01.10.2014 року. Судом прийнято проект договору в редакції позивача, що дійсно датований 01.10.2014 року. Згідно п.9.1 договору договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 01.10.2015 року. Однак сторонами договір не підписувався, був укладений в судовому порядку.

Стаття 631 Цивільного кодексу України передбачає, що надання будь-якій угоді зворотньої дії може мати місце лише за згодою сторін.

Зміст постанови Вищого господарського суду України від 06.06.2016 року у справі №904/4655/15 теж не містить висновку про укладеність договору з 01.10.2014 року. У вступній частині вказаної постанови Вищий господарський суд України процитував зміст рішення господарського суду, законність якого переглядалась в касаційному порядку.

Відтак, строк дії договору почався з 06.06.2016 року.

Отже, правовідносини сторін за спірний період знаходяться поза межами договору, на який посилався позивач.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово -комунальні послуги" обов'язком споживача є оплата житлово - комунальних послугу строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово -комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг з теплопостачання.

Тому право позивача на стягнення вартості спожитої відповідачем теплової енергії може бути реалізовано шляхом звернення до суду з інших підстав.

Враховуючи, що заявлені позовні вимоги не підтверджуються наданими суду доказами щодо наявності договірних відносин між сторонами, позов слід вважати не доведеним.

Оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в силу п.2 ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 грн., адвокатські послуги в розмірі 3 000,00 грн., що є співрозмірним виходячи з суми позову та пыдтверджуються выдповыдними доказами (а.с.66-71, 135-139).

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2017 року у справі № 904/12425/16 скасувати.

В позові відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі" (51914, м. Кам'янське, вул. Тритузна, буд. 168, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан" (49000, м. Дніпро, вул.Андрія Фабра, буд. 2, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 515,80 грн., адвокатські послуги в розмірі 3000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: А.Є. Чередко

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Повний текст постанови складено 30.06.2017 року.