донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.06.2017р. справа №910/21304/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

від позивача:ОСОБА_5, представник за дов. б/н від 20.12.2016р. ОСОБА_6, керівник
від відповідача:не з"явився

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь"- металургійний завод" Донецька область, Красноармійський район, с.Сергіївка

на рішення господарського судуДонецької області
від06.02.2017 року
у справі№ 910/21304/16 (суддя Осадча А.М.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Карат-БурСервіс", Сумська область, м.Охтирка
до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь"- металургійний завод" Донецька область, Красноармійський район, с.Сергіївка
простягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 82800 грн., пені у сумі 14903,77 грн., 3% річних у розмірі 30699,28 грн., інфляції у сумі 58138,77 грн.
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Карат-Бурсервіс" м.Київ (далі - ТОВ НВП "Карат-Бурсервіс") звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод", м.Київ (далі - ПрАТ "Донецьксталь - металургійний завод") про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 82800,00 грн., пені в сумі 14903,77 грн., 3%річних у розмірі 30699,28 грн., інфляції в сумі 58138,77 грн.(а.с.14-19).

Відповідно до ухвали від 23.11.2016 року господарського суду м. Києва справа №910/21304/16 передана за підсудністю до господарського суду Донецької області (а.с.4-5).

05.12.2016 року матеріали справи №910/21304/16 надійшли на адресу господарського суду Донецької області.

Ухвалою суду від 16.12.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі (а.с.1).

Рішенням господарського суду Донецької області від 06.02.2017р. у справі № 910/21304/16 позовні вимоги були задоволені частково (а.с.148-152).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Карат-Бурсервіс" заборгованість у розмірі 82800,00 грн., 3% річних у розмірі 5723,68 грн., інфляційні нарахування у розмірі 58042,51 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 2798,14 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано доведеністю та обгрунтованістю позовних вимог щодо стягнення суми боргу у розмірі 82800 грн.

Заявлені до стягнення суми 3% річних у розмірі 30699,28 грн. та інфляційні у розмірі 58138,77 грн. судом задоволено частково відповідно у сумах 5723,68 грн. та 58042,51 грн. у зв"язку з невірним визначеним позивачем періоду їх нарахування.

У задоволені позовних вимог про стягнення пені у розмірі 14903,77 грн. судом відмовлено у зв"язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Відповідач, Приватне акціонерне товариство "Донецьксталь" - металургійний завод" звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що суд неповно з"ясував обставини справи, порушив норми матеріального права та неправомірно дійшов висновку про стягнення 3% річних та інфляційних, просив скасувати рішення господарського суду Донецької області від 06.02.2017р. у даній справі в частині стягнення 3% річних у розмірі 5 723,68 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 58042,51 грн. та прийняти нове рішення, яким в цій частині відмовити у позові (а.с.162-166).

Апелянт не погоджується з тим, що суд приймає дату складання акту здачі-приймання виконаних робіт, зазначену виконавцем (позивачем), за дату його підписання замовником (відповідачем) та відраховує строк оплати саме від цієї дати. Відповідач вважає, що твердження про підписання актів виконаних робіт відповідачем у день їх складання позивачем необгрунтоване, оскільки об"єктивно забезпечити таку оперативність передачі документів восени 2014 року було неможливо в силу проведення АТО.

Апелянт вказує на те, що частина актів здачі-приймання виконаних робіт датована вихідними та неробочими днями, що об"єктивно не може бути днем фактичного їх підписання з боку відповідача.

Скаржник вважає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують лише існування заборгованості, проте дату виникнення такої заборгованості встановити неможливо.

Крім цього, апелянт заперечує проти визнання боргу у розмірі 82800 грн. за актами від 31.08.2014р. на суму 27900,00 грн., від 30.09.2014р. на суму 27 000,00 грн. та від 31.10.2014р. на суму 27 900,00 грн., оскільки вважає, що особа, що підписала зазначені акти судом не встановлена, її повноваження не визначені.

07.04.2017р. на адресу суду надійшов відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити рішення господарського суду Донецької області від 06.02.2017р. по справі № 910/21304/16 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, який колегією суддів розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи (а.с.178-182).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Чернота Л.Ф., Марченко О.А.

У зв"язку з перебування головуючого у справі судді Радіонової О.О. у відпустці, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: головуючий суддя Колядко Т.М., судді Скакун О.А., Стойка О.В.

Підставою для наступного повторного автоматизованого розподілу справи стало прийняття Вищою радою правосуддя 13.06.2017р. рішення про звільнення ОСОБА_7, яка є головуючим суддею у справі з посади судді Донецького апеляційного господарського суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Татенко В.М., Чернота Л.Ф.

У судовому засіданні 14.06.2017р. було оголошено перерву до 27.06.2017р.

У судове засідання з"явилися представники позивача, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити рішення господарського суду Донецької області від 06.02.2017р. у справі № 910/21304/16 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апелянт у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки явка у судове засідання не визнавалася обов"язковою.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників позивача, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Карат-Бурсервіс" (ідентифікаційний код 35522210) юридична особа, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Статутом (а.с.50-52, 66-74).

Відповідач, Приватне акціонерне товариство "Донецьксталь" - металургійний завод" (ідентифікаційний код 30939178) юридична особа, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.44-49).

21.09.2011 року між ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" (за договором -Замовник) та ТОВ НВП "Карат-Бурсервіс" ( за договором - Виконавець) укладено договір про надання послуг при бурінні свердловини №08/09-11/24304дс, за п. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець у відповідності до умов цього договору зобов'язується надати послуги по очищенню бурових розчинів при бурінні свердловини (а.с.22-25).

Згідно з п.п. 3.3, 3.4 договору термін надання послуг становить тридцять календарних днів і починається з моменту доставки обладнання на об'єкт Замовника. Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до моменту остаточного виконання сторонами взятих зобов'язань з помісячною оплатою згідно виставлених рахунків.

Вартість наданих послуг, передбачених цим договором, визначається на підставі фактичного терміну надання послуг. Договірна ціна послуг, що доручені до виконання Виконавцю становить 60000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 10000,00 грн. Ціна послуг відповідає рівню звичайних цін. Сторони обізнані про ціни, які склалися на ринку. Договірна ціна надання послуг може переглядатися сторонами. Перегляд договірної ціни обгрунтовується кошторисними розрахунками і оформлюється сторонами шляхом укладання додаткових угод (п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору).

У разі затримки в розрахунках за надані послуги Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невчасно сплаченої суми за кожен день затримки (п.5.2).

Договір підписаний сторонами у встановленому порядку та скріплений печатками підприємств.

Сторонами договору 20.10.2011 року укладено Додаткову угоду №1, згідно з п.п. 1, 2 якої термін надання послуг продовжується на 180 календарних днів. Середня ставка оренди послуг, що доручені до виконання Виконавцю складає 1500,00 грн. з урахуванням ПДВ за добу. Ціна послуг за договором відповідає рівню звичайних цін. Сторони обізнані про ціни на аналогічні послуги, які склалися на ринку (а.с.26).

31.10.2011 року сторонами укладено Додаткову угоду №2 до договору, відповідно до якої п. 2.4 договору викладено у наступній редакції: "Доставка обладнання здійснюється транспортом Виконавця на умовах СРТ склад Замовника м. Красноармійськ. Вартість доставки складає 8408,80 грн. з урахуванням ПДВ (а.с.27).

Додатковою угодою №3, яка укладена між сторонами 30.03.2012 року, термін надання послуг продовжено на 240 календарних днів. Середня ставка оренди послуг, що доручені до виконання Виконавцю не змінюється та складає 1500,00 грн. з урахуванням ПДВ (а.с.28).

Додатковою угодою №4 від 30.11.2012 року строк дії договору продовжено на 360 днів (а.с.29).

Додатковою угодою №5 від 22.11.2013 року термін дії договору продовжено до 31.12.2014 року (а.с.30).

Доповненням до договору від 02.12.2014 року продовжено термін дії договору до 31.12.2015 року (а.с.31).

18.05.2015 року сторонами укладено Додаткову угоду №6, відповідно до якої середня ставка послуг з техніко-технологічного обслуговування, що доручені до виконання Виконавцю змінюється та становить 3000,00 грн. з урахуванням ПДВ за добу (а.с.32).

Зазначені додаткові угоди та доповнення до договору підписані сторонами у встановленому порядку та скріплені печатками підприємств.

Сторони домовились щодо порядку здачі-приймання послуг наступним чином: оплата за надані послуги проводиться Замовником щомісячно у безготівковому порядку на поточний рахунок Виконавця на підставі акту про надані послуги, який складається Виконавцем і подається Замовнику третього числа наступного за звітним місяця. Замовник зобов'язаний на протязі п'яти календарних днів підписати акт або надати письмове обґрунтування відмови прийняття наданих послуг чи витрат, відображених у акті (п.п. 3.1, 3.2 договору).

У відповідності до вищевказаних умов договору сторонами підписано акти здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2014 року, 30.09.2014 року, 31.08.2014 року, 31.07.2014 року, 31.12.2013 року, 30.10.2013 року, 31.10.2013 року, 30.09.2013 року, 31.08.2013 року, 31.07.2013 року, 30.06.2013 року, 31.05.2013 року, 30.04.2013 року, 31.03.2013 року, 28.02.2013 року, 31.01.2013 року, 31.12.2012 року, 30.11.2012 року, 31.10.2012 року, 30.09.2012 року, 31.08.2012 року, 31.07.2012 року, 30.06.2012 року, 31.05.2012 року, 30.04.2012 року, 31.03.2012 року, 29.02.2012 року, 31.01.2012 року, 31.12.2011 року (а.с.33-36, 90-115).

Вказані акти не містять посилання на договір №08/09-11/24304дс від 21.09.2011р., проте внаслідок тотожності об'єкту, на якому надавались послуги та відсутності будь-яких інших правовідносин між сторонами з приводу надання послуг, що вбачається з заяви позивача №125/11-16 від 16.11.2016 року, суд дійшов висновку, що вказані акти підписано на виконання саме договору №08/09-11/24304дс від 21.09.2011року, про що сторони не заперечують.

За наслідками здійснення господарських операцій позивачем складено податкові накладні з додатками №5 до них, про що свідчать надані до матеріалів справи копії вказаних додатків з квитанціями про сплату ПДВ позивачем (а.с.116-134).

Відповідно до п.4.6 договору остаточні розрахунки за надані послуги здійснюються між сторонами шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Замовника на поточний рахунок Виконавця на протязі п"яти банківських днів з моменту підписання сторонами акту надання послуг згідно фактично наданих обсягів.

Відповідно до п. 4.7 договору при простої обладнання, обумовленому технологічним процесом буріння свердловини, вартість послуг, передбачених до надання згідно умов цього договору, становить 60% від договірної ціни. До технологічних простоїв відносяться: простій в очікуванні матеріалів (хімагрегатів, обсадних труб, обладнання тощо), простій в очікуванні вивозу наданого обладнання після закінчення робіт по свердловині, очікування початку буріння наступної свердловини. Технологічний простій оформляється Замовником у виді листа "попередження" за три дні до можливого виникнення технологічного простою.

За наведеними вище актами зафіксовано наявність технологічного простою та вартість послуг розрахована виходячи з вартості послуг у вказаному стані, порядок чого визначений в п. 4.7 договору.

За змістом позову, спірними є акти виконаних робіт за період з серпня по жовтень 2014 року (від 31.10.2014 року, 30.09.2014 року, 31.08.2014 року) на загальну суму 82800 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Позивачем відповідачу надсилалася претензія № 94/09-16 від 24.09.2016р. про сплату заборгованості у розмірі 82800,00 грн., яка була залишена відповідачем без реагування.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 14903,77 грн., 3% річних у розмірі 30699.28 грн. та інфляційні у розмірі 58 138,77 грн., які нараховані на заборгованість за зазначеними вище актами та внаслідок прострочки оплати послуг за актом від 31.07.2014 року.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності стягнення суми боргу за договором на надання послуг.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Суд першої інстанції, надаючи правову оцінку договору, дійшов висновку, з яким колегія суддів погоджується, про те, що укладений договір за змістом спірних правовідносин та своєю правовою природою є договором про надання послуг, а тому спірні правовідносини регулюються відповідними нормами глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями частини 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

В силу положень статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з п. 5.3 договору Замовник зобов'язується здійснювати розрахунки за надані послуги у відповідності до п.п. 4.4, 4.5, 4.6 договору.

Відповідно до п. 4.6 договору остаточні розрахунки за надані послуги здійснюються між сторонами шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Замовника на поточний рахунок Виконавця на протязі п'яти банківських днів з моменту підписання сторонами акту надання послуг згідно фактично наданих обсягів. Податкова накладна видається у день виникнення податкових зобов'язань згідно положень ст. 187 Податкового кодексу України. Моментом надання послуг є дата підписання сторонами акту надання послуг.

З огляду на дату підписання актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з приписів п. 4.6 договору дійшов правильного висновку, що оплата за надані послуги мала бути здійснена:

- за актом за липень 2014 року від 31.07.2014 року - до 07.08.2014 року включно;

- за актом за серпень 2014 року від 31.08.2014 року - до 05.09.2014 року включно;

- за актом за вересень 2014 року від 30.09.2014 року - до 07.10.2014 року включно;

- за актом за жовтень 2014 року від 31.10.2014 року - до 07.11.2014 року включно (а.с.33-36).

Отже, колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що підписання актів виконаних робіт відповідачем у день їх складання позивачем не є можливим в силу об"єктивних причин жодним чином не підтверджено та є його припущенням.

Відповідачем в односторонньому порядку порушено взяті на себе зобов'язання за спірним договором в частині оплати вартості наданих послуг у встановленому договором порядку.

Матеріалами справи доведено факт виконання позивачем своїх зобов'язань за договором №08/09-11/24304дс від 21.09.2011року в частині надання послуг, строк виконання зобов'язання відповідача настав, тому висновок суду про доведеність та обґрунтованість вимог щодо стягнення суми заборгованості у розмірі 82800,00 грн. є правильним.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд першої інстанції перевірив розрахунок 3% річних за допомогою комп'ютерної програми Інформаційно-пошукової системи „ЛІГА Закон" та встановив, що період нарахування цих вимог є невірним внаслідок невірного визначення первісної дати нарахування та розрахування 3% річних на загальну суму заборгованості, а не за відповідними актами з урахуванням дати їх підписання.

Так, суд першої інстанції визнав вірними наступні періоди нарахування 3% річних: за актом від 31.07.2014 року - з 08.08.2014 року по 03.12.2014 року на суму 46500,00 грн., з 05.02.2014 року по 21.12.2014 року на суму 40952,68 грн., з 23.12.2014 року по 22.01.2015 року на суму 30952,68 грн., за актом від 31.08.2014 року - з 06.09.2014року по 31.10.2016 року на суму 27900,00 грн., за актом від 30.09.2014 року - з 08.10.2014 року по 31.10.2014 року на суму 27000,00 грн., за актом від 31.10.2014 року - з 08.11.2014 року по 31.10.2016 року на суму 27900,00 грн., з чим колегія суддів погоджується та вважає задоволені позовні вимоги щодо 3% річних у сумі 5723,68 грн. арифметично правильними та обґрунтованими.

Стосовно заявлених інфляційних нарахувань, колегія суддів зазначає наступне.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов"язання.

Суд першої інстанції також перерахував заявлені інфляційні у зв"язку з невірно визначеним періодом їх нарахування.

З огляду на дати підписання актів та враховуючи не включення до періоду нарахування інфляційних втрат місяця, в якому зобов'язання мало бути виконане, суд прийшов до висновку, що вірними є наступні періоди нарахування інфляційних втрат: за актом від 31.07.2014 року - вересень-листопад 2014 року на суму 3427,80 грн., за грудень 2014 року на суму 30952,80 грн., за актом від 31.08.2014 року - жовтень 2014 року-жовтень 2016 року на суму 27900,00 грн., за актом від 30.09.2014 року - листопад 2014 року-жовтень 2016 року на суму 27000,00 грн., за актом від 31.10.2014 року - грудень 2014 року - жовтень 2016 року на суму 27900,00 грн.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат за визначений період, суд прийшов до висновку, що їх розмір складає 58042,51 грн.

Колегія суддів, перевіривши період та розмір інфляційних нарахувань, вважає висновок суду щодо їх часткового задоволення у сумі 58042,51 грн. арифметично правильним, документально підтвердженим та обґрунтованим.

Висновок суду щодо відмови у стягненні пені у розмірі 14903,77 грн. у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв"язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, колегія суддів погоджує та вважає його законним.

Доводи апелянта стосовно того, що частина актів здачі-приймання виконаних робіт датована вихідними та неробочими днями, що об"єктивно не може бути днем фактичного їх підписання з боку відповідача, спростовується тим, що 31.10.2014р. та 30.09.2014р. є робочими днями. 31.08.2014р. є вихідним днем, проте відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що підприємство не працювало в цей день.

Доводи апелянта щодо підписання актів з його боку невідомою особою, колегія суддів відхиляє за недоведеністю. У суді першої інстанції дана обставина не заявлялась, сумнівів у сторін з цього приводу не виникало.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь"- металургійний завод" на рішення господарського суду Донецької області від 06.02.2017року у справі № 910/21304/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 06.02.2017року у справі № 910/21304/16 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді В.М.Татенко

ОСОБА_3

Надр.5 прим:1 у справу; 1позивачу; 1 відповідачу; 1 ДАГС; 1ГС Донецької обл.