ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017 року Справа № 904/8158/16 Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів Дарміна М.О., Подобєд І.М.

при секретарі: Логвіненко І.Г.

За участю прокурора Слюсар Я.В., посвідчення № 001420 від 27.08.2012 р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, , довіреність №27 від 14.04.2017 р.;

представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином ( поштові повідомлення а.с.224,226)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізованого підприємства "Феміда Плюс"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016року по справі №904/8158/16

за позовом першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м.Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізованого підприємства "Феміда Плюс", м.Дніпро

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод", м.Дніпро

про стягнення 328 768,24 грн., розірвання договору оренди та повернення майна

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови ( ст..ст.85,99,105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016року по справі №904/8158/16 (суддя Воронько В.Д.) позовні вимоги задоволені повністю:

розірвано договір оренди № 12/02-4438-ОД від 10 жовтня 2011року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та ТОВ СП "Феміда Плюс", предметом якого є державне окреме нерухоме майно групи інвентарних об'єктів і споруд бази відпочинку "Сосновий бір", загальною площею 2102,4 кв.м, розміщене за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, провулок Лісний, 8, що перебуває на балансі відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод", вартість якого згідно зі звітом про оцінку від 10 квітня 2014року становить за незалежною оцінкою 2 959 858,00 грн.;

зобов'язано ТОВ СП "Феміда Плюс" повернути державне окреме нерухоме майно групи інвентарних об'єктів і споруд бази відпочинку "Сосновий бір", загальною площею 2102,4 кв.м, розміщене за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, провулок Лісний, 8, відкритому акціонерному товариству "Дніпропетровський трубний завод" за актом приймання-передачі відповідно до умов пунктів 10.9, 10.11 договору оренди № 12/02-443 8-ОД від 10 жовтня 2011року;

стягнуто з ТОВ СП "Феміда Плюс" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до державного бюджету України 317189,22 грн. заборгованості з орендної плати, 11579,02 грн. пені.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення 11 432,35 грн. заборгованості з орендної плати та 787,95 грн. пені, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю спеціалізованого підприємства "Феміда Плюс" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду в цій частині.

Зокрема, апелянт вважає, що суд не врахував, що Законом України « Про Державний бюджет на 2016 рік» зупинено дію статті 10 Закону України « Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати, а тому суд неправильно визначив розмір заборгованості, яка б повинна складати 305 756,87 грн., а не 317 189,22 грн., та розмір пені, яка повинна складати 10 791,07 грн., а не 11 579,02 грн.

У звязку з невірним розрахунком орендної плати та пені, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про зменшення позовних вимог у визначеному відповідачем розмірі.

В частині розірвання договору та зобовязання повернути обєкт оренди, відповідач рішення суду не оскаржував.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13 квітня 2017 року у справі № 904/8158/16 прийнято до розгляду апеляційну скаргу колегією суддів у складі головуючого судді доповідача: Сизько І.А., суддями: Орєшкіною Е.В., Подобєдом І.М. Розгляд справи призначено на 18 травня 2017року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18 травня 2017 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 30 травня 2017 рік.

У звязку з перебуванням судді-доповідача ОСОБА_2 на лікарняному, відповідно до п.2.4.6, п.2.7.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Дніпропетровському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів №1 від 25.04.16р., розгляд справи № 904/8158/16, призначеної на 30 травня 2017 року не відбувся.

За розпорядженням керівника апарату суду від 31 травня 2017р., у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді доповідача Сизько І.А., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду апеляційної скарги у справі №904/8158/16 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді Подобєд І.М., Орєшкіна Е.В.

За розпорядженням керівника апарату суду від 01 червня 2017р., у зв'язку з відпусткою судді Орєшкіної Е.В., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду апеляційної скарги у справі №904/8158/16 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді Подобєд І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02 червня 2017 року у справі № 904/8158/16 прийнято апеляційну скаргу до провадження колегією суддів у складі головуючого судді та доповідача: Березкіна О.В. (доповідач), судді Подобєд І.М., Дармін М.О. Розгляд справи призначено на 04 липня 2017року.

У відзиві на апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізованого підприємства "Феміда Плюс" прокуратура Дніпропетровської області та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області просять рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином ( поштові повідомлення а.с.224,226.т.1).

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представників відповідача та третьої особи , оскільки про час та місце розгляду справи вони повідомлені в належний спосіб, у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2011року між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області ( орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Спеціалізованим підприємством "Феміда Плюс" ( орендар, відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-4438-ОД (договір) зі змінами до нього.

Відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно групи інвентарних об'єктів і споруд бази відпочинку "Сосновий бір" (далі - майно) загальною площею 2102,4 кв.м., розміщене за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, провулок Лісний, 8, що перебуває на балансі ВАТ "Дніпропетровський трубний завод" (далі - балансоутримувач, 3-я особа), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку від 10.04.2014 та становить за незалежною оцінкою 2 959 858,00 грн.

Згідно з пунктом 1.2. договору майно передається в оренду з метою утворення та розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється.

Договір укладено до моменту приватизації але не більше ніж на 2 роки 11 місяців, з 10.06.2011 по 09.05.2014 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органами державного пожежного нагляду, договір, за заявою орендаря, щодо продовження терміну дії, наданого відповідно до пункту 5.20, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі (пункт 10.1 договору).

Додатковою угодою від 23 травня 2014року до договору сторони доповнили його п.10.1 другим абзацом, за яким цей договір є пролонгованим з 10 травня 2014року до прийняття та реалізації іншого управлінського рішення, але не більше ніж на два роки одинадцять місяців, терміном дії по 09 квітня 2017року включно.

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі.

Згідно з пунктом 3.1. договору в редакції додаткової угоди від 23 травня 2014року, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - квітень 2014 року - 12 739,72 грн.

Пунктом 3.2 договору визначено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.3. договору).

Згідно з п. 3.4. договору, у випадку користування об'єктом оренди протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяця оренди) добова орендна плата за дні користування визначається на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Пунктом 3.6. договору, з урахуванням додаткової угоди від 23.05.2014, орендна плата перераховується до державного бюджету у співвідношенні - 100% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 12 739,72 грн, щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Крім того, згідно з пунктом 5.2. договору відповідач зобов'язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату у співвідношенні у пункті 3.6. договору.

Відповідно до п. 8.3. договору орендодавець має право виступати з ініціативою щодо внесення змін до договору або його розірвання у випадках погіршення стану орендованого майна, неналежного та не за призначенням його використання, невиконання орендарем умов договору.

У разі припинення (розірвання) договору орендар зобов'язаний сплатити орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету (п. 3.11. додаткової угоди).

Відповідно до п. 10.11. договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язаний негайно повернути балансоутримувачу майно у стані в якому воно було одержано, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізоване підприємство "Феміда-плюс" із позовом про розірвання договору оренди № 12/02-4438-ОД від 10.10.2011, предметом якого є державне окреме нерухоме майно групи інвентарних об'єктів і споруд бази відпочинку "Сосновий Бор" (далі - майно), загальною площею 2102,4 кв.м., розміщене за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, пр. Лісний, 8; зобов'язання відповідача повернути державне окреме нерухоме майно групи інвентарних об'єктів і споруд бази відпочинку "Сосновий Бор"; стягнення заборгованості з орендної плати у сумі 317 189,22 грн та пені у сумі 11 579,02 грн., позивач посилався на неналежне виконання відповідачем договору оренди № 12/02-4438-ОД від 10.10.2011року в частині своєчасної сплати орендних платежів.

Задовольняючи позовні вимоги повністю , господарський суд першої інстанції виходив з того, що прокурор та позивач належним чином довели наявність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку щодо оплати за оренду майна, що є підставою для розірвання договору, повернення орендованого майна та стягнення заборгованості з орендної плати та пені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором оренди, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

За приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в ст. 759 Цивільного кодексу України та ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Як встановлено судом першої інстанції, позивач свої договірні зобов'язання щодо передачі державного майна, яке знаходиться на балансі 3-ї особи за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орловщина, провулок Лісний, 8, виконав у повному обсязі, що підтверджується актом приймання - передачі від 10.10.2011, підписаного обома сторонами.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Факт користуванням відповідачем на праві оренди державним майном позивача доведено та відповідачем не оспорено, що також підтверджено матеріалами справи.

Частинами 1 та 2 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

За змістом ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вплачувати орендну плату. Аналогічні положення містяться в п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частинами 1 та 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" також передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди.

Пункти 3.1. та 3.6 договору кореспондуються з положеннями частин 1 та 2 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в яких встановлено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до розрахунку заборгованості з орендної плати за договором, відповідач має заборгованість за період з квітня 2015 року по червень 2016 року у розмірі 317 189,22 грн, яка утворилась внаслідок не перерахування орендної плати за користування державним майном. Останній платіж здійснено 03.06.2015, тобто фактично відповідач не здійснював плату за користування державним майном понад один рік.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Отже, відповідач порушив свої фінансові зобов'язання щодо вчасної сплати орендної плати за користування державним майном у розмірі 317 189,22 грн, а тому має місце неналежне виконання відповідачем умов договору і суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині та стягнув зазначену суму боргу на користь позивача.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом. 3.8 договору, в редакції додаткової угоди від 23.12.2013, сторонами погоджено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному п. 3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Оскільки судом встановлено, що відповідач безпідставно не сплачував орендну плату, то з огляду на вищезазначене, господарський суд першої інстанції також обґрунтовано стягнув на користь позивача пеню за період з 16.02.2016 по 29.07.2016 у сумі 11579,02 грн.

За приписом ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Таким чином, істотне порушення орендарем такої умови договору оренди майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення майна орендодавцю.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 по справі № 904/3860/15 з ТОВ СП "Феміда Плюс" стягнуто заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 10.06.2011 № 12/02-4438-ОД, що утворилась за період користування майном з червня 2011 року по березень 2015 року.

Зазначене рішення суду свідчить про систематичне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо сплати орендної плати та, в силу приписів ст. 35 Господарського кодексу України мають преюдиціальне значення при вирішення даного спору, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до розрахунку заборгованості з орендної плати за договором, за період з квітня 2015 року по червень 2016 року відповідач має заборгованість з орендної плати у розмірі 317 189,22 грн., яка утворилась внаслідок не перерахування орендної плати за користування державним майном. Останній платіж здійснено 03.06.2015, тобто фактично відповідач не здійснював плату за користування державним майном понад один рік, що є істотним порушенням орендарем такої умови договору оренди майна, як внесення орендної плати, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. У разі припинення за цих же обставин договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу орендар за згодою орендодавця передає об'єкт оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном.

Враховуючи факт істотного порушення відповідачем умов договору, розірвання договору через несплату орендарем платежів, господарський суд також дійшов обґрунтованого висновку про повернення орендованого майна, що є правом орендодавця, передбаченим ст. 782 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що позивачем був зроблений неправильний розрахунок розміру орендної плати з урахуванням зупинення на 2016 року індексації орендної плати, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п.3.3 договору передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

З урахуванням умов договору та Методики розрахунку орендної плати за державне майно, затвердженої постановою КМУ від 04.10.95 року № 786, позивачем вірно проведено обчислення щомісячного розміру орендної плати з урахуванням індексу інфляції.

При цьому колегія суддів вважає неспроможним контррозрахунок відповідача, оскільки ним неправильно здійснено розрахунок орендної плати за базовий місяць та при розрахунку розміру орендної плати не проводилось коригування розміру орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції у наступному місяці, що було передбачено умовами п.3.1.,3.3 договору.

Згідно з п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», зупинено на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати.

Проте, як вбачається з розрахунку позивача, заборгованість з орендної плати за 2016 рік нарахована без індексу інфляції, а тому колегія суддів вважає правильними як розрахунок суми основного боргу, так і нарахованої пені.

Інші доводи відповідача є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізованого підприємства "Феміда Плюс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року у справі № 904/8158/16 - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 05 липня 2017року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя І.М.Подобєд