КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. Справа№ 910/684/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Цермолонський І.М.-представник;

Від відповідача-1: Іжаківський А.О.- представник;

Від відповідача-2: Шайко С.В.-представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 року

у справі № 910/684/17 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття"

до 1)Фонду державного майна України

2)Приватного підприємства "Культурний та мистецький простір Прикарпаття"

про визнання незаконним та скасування розпорядження та визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття" до Фонду державного майна України та Приватного підприємства "Культурний та мистецький простір Прикарпаття" про:

- визнання незаконним та скасування розпорядження Фонду державного майна України № 2208 від 08 грудня 2016 року "Про передачу в оренду державного майна";

- визнання недійсним договору оренди державного майна від 16 грудня 2016 року № 523, укладеного між Приватним підприємством "Культурний та мистецький простір Прикарпаття" та Фондом державного майна України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття" у справі №910/684/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.06.2017.

15.06.2017 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити ТОВ "Чисте Прикарпаття" у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін та 20.06.2017 від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 22.06.2017, повноважні представники позивача не з'явилися. Представники відповідача-1 та відповідача-2 надали свої пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.07.2017.

В судовому засіданні 04.07.2017 представник позивача надав пояснення по суті спору та просив задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття", рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представники відповідачів в судовому засіданні 04.07.2017 надали пояснення по суті спору, підтримали доводи викладені у відзивах на апеляційну скаргу та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття", рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 залишити без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про визнання незаконним та скасування наказу Фонду державного майна України № 2208 від 08.12.2016 "Про передачу в оренду державного майна" та про визнання недійсним договору оренди державного майна від 16.12.2016 № 523, укладеного між Приватним підприємством "Культурний та мистецький простір Прикарпаття" та Фондом державного майна України.

Відповідно до пункту 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013№ 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Враховуючи вищенаведені роз'яснення постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11, судом першої інстанції правомірно відхилено як безпідставні доводи відповідача-2 про відсутність у позивача права на звернення до суду з вимогою про визнання недійсним правочину, оскільки позивач не є стороною такого правочину.

Згідно із частиною 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у форсі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Постановою Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9, встановлено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Пунктом 7 даної постанови Пленуму ВСУ визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Тобто, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (абз. 5 п.п. 2.10 п. 2 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 11).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закон України "Про оренду державного та комунального майна" цей закон регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що ініціатива щодо оренди майна може виходити від фізичних та юридичних осіб, які можуть бути орендарями відповідно до статті 6 даного Закону.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендарями можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства.

Фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону (ч.1 ст. 9 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець, за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що:

Орендодавець протягом п'яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника (абз. 1).

Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна (абз. 2).

Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об'єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди (абз. 3).

У разі надходження заяви про оренду майна, зокрема, від підприємства чи громадської організації у сфері культури і мистецтв (у тому числі національної творчої спілки або її члена під творчі майстерні), оголошення про намір передати майно в оренду не розміщується і договір оренди укладається з таким заявником без-проведення конкурсу (абз. 4).

З наявної в матеріалах справи копії Листа від 15.09.2016 № 03-48/16 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття" зверталось до Фонду державного майна України "Про надання згоди і погодження умов договору оренди нерухомого майна", відповідно до якого просило передати в оренду державне нерухоме майно, а саме: приміщення загальною площею 858,0 кв. м, які розташовані на 1, 3, 4 поверхах в будівлі за адресою: вул. Галицька, буд. 29, м. Івано-Франківськ, що перебувають на балансі Івано-Франківського філіалу Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інституту "НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ".

Фонд державного майна України листом від 22.09.2016 № 10-16-18033 звернулося до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, як уповноваженого органу управління вищезазначеним майном щодо порушеного питання.

Листом від 13.10.2016 № 7/21-12615 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, як уповноважений орган управління зазначеним майном, повідомило Фонд державного майна України, що не заперечує щодо передачі в оренду вказаного державного нерухомого майна терміном на 5 (п'ять) років.

Зі змісту першого абзаца вищевказаного листа вбачається, що Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України вказало лише про те, що Мінрегіон в межах своєї компетенції розглянуло лист Фонду від 22.09.2016 № 10-16-18033 щодо передачі в оренду ТОВ "Чисте Прикарпаття" зазначеного вище державного нерухомого майна.

Таким чином, твердження апелянта про те, що Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України було надано погодження на передачу майна в оренду саме ТОВ "Чисте Прикарпаття" не знаходить свого підтвердження.

Фонд державного майна України, на підставі згоди уповноваженого органу управління державного нерухомого майна, відповідно до вимог чинного законодавства, було розпочато процедуру передачі зазначеного державного нерухомого майна в оренду.

З наявної в матеріалах справи копії заяви (на оренду державного нерухомого майна) від 06.12.2016 № 06-12/16 вбачається, що Приватне підприємство "Культурний та мистецький простір Прикарпаття" звернулось до Фонду державного майна України з проханням передачі в оренду вищевказаного державного нерухомого майна.

Згідно із частиною 4 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі надходження заяви про оренду майна від підприємства чи громадської організації у сфері культури і мистецтв оголошення про намір передати майно в оренду не розміщується і договір оренди укладається з таким заявником без проведення конкурсу.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про культуру", до основних видів діяльності у сфері культури належать:

створення, виконання, тиражування, розповсюдження, демонстрування (публічний показ і публічне сповіщення) та популяризація творів літератури і мистецтва;

створення, збереження, охорона, використання та популяризація національного культурного надбання;

проведення наукових досліджень у сфері культури, літературна і художня критика, кінокритика;

організація відпочинку і дозвілля громадян.

Відповідно до частини другої наведеної статті Закону України "Про культуру" суб'єктами діяльності у сфері культури є:

держава в особі уповноважених органів виконавчої влади;

територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування;

професійні творчі працівники;

наукові працівники, зокрема, музейних, бібліотечних закладів, історико-культурних заповідників, архівних установ;

педагогічні працівники закладів освіти сфери культури;

митці, які працюють на засадах мистецького аматорства;

працівники культури;

заклади культури, а також підприємства, установи та організації всіх форм власності, статути (положення) яких передбачають провадження діяльності у сфері культури;

окремі громадяни, об'єднання громадян, які провадять діяльність у сфері культури.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії Статуту Приватного підприємства "Культурний та мистецький простір Прикарпаття" чітко вбачається, що предметом діяльності Підприємства є, зокрема, діяльність у сфері творчості, культури, мистецтва та розваг.

Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за підприємством, визначені такі види діяльності Приватного підприємства "Культурний та мистецький простір Прикарпаття" за класифікацією видів економічної діяльності (КВЕД):

90.01 Театральна та концертна діяльність, 90.02. Діяльність із підтримання театральних та концертних заходів, 90.03 Індивідуальна мистецька діяльність, 90.04 Функціонування театральних і концертних залів, 91.03 Діяльність із охорони та використання пам'яток історії, будівель та інших пам'яток культури, 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг, 58.19 Інші види видавничої діяльності.

Таким чином, Приватне підприємство "Культурний та мистецький простір Прикарпаття" повністю підпадає під ознаки підприємства в сфері культури та мистецтва, а тому, згідно із частиною 4 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" має переважне право на отримання державного майна в оренду.

Беручи до уваги згоду Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України як уповноваженого органу управління спірним державним нерухомим майном щодо передачі в оренду цього державного майна, Фондом відповідно до вимог законодавства, зокрема, частини 4 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", прийнято правомірне рішення щодо укладення договору оренди з Приватним підприємством "Культурний та мистецький простір Прикарпаття", про що було видано відповідний наказ від 08.12.2016 № 2208 "Про передачу в оренду державного майна" та, в подальшому, уклав з Приватним підприємством "Культурний та мистецький простір Прикарпаття" договір оренди № 523 нерухомого майна, що належить до державної власності від 16.12.2016, а саме нежитлових приміщень загальною площею 858,0 кв. м, які розташовані на першому поверсі (155,2 кв. м), третьому поверсі (345,6 кв. м) та на четвертому поверсі (357,2 кв. м) адмінбудівлі за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, буд. 29, що обліковується на балансі Івано-Франківського філіалу Державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інституту "НДІПроекреконструкція" та належить до сфери управління Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Крім того слід наголосити, що листом від 08.12.2016 № 10-16-23938 Фонд повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття" стосовно прийнятого рішення щодо укладення договору оренди з Приватним підприємством "Культурний та мистецький простір Прикарпаття", а також про те, що Фондом буде зобов'язано Приватне підприємство "Культурний та мистецький простір Прикарпаття" компенсувати витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття", пов'язані з проведенням незалежної оцінки об'єкта оренди.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем позовні вимоги до Фонду державного майна України та Приватного підприємства "Культурний та мистецький простір Прикарпаття" є необґрунтованими, та такими що спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте Прикарпаття" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі № 910/684/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/684/17 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко