номер провадження справи 24/68/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 Справа № 908/758/17

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 14; ) в особі Бердянської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 6; )

до відповідача: Державного підприємства Бердянський морський торговельний порт (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 13/7; )

про стягнення суми

Суддя Азізбекян Т.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_1, довіреність № 218 від 13.01.2017 р.

Від відповідача ОСОБА_2, довіреність №1/25-19-юр від 10.01.2017 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Бердянської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України з позовом про стягнення з Державного підприємства Бердянський морський торговельний порт заборгованості в сумі 69 499,51 грн. за договором про встановлення сервітуту нерухомого майна від 17.07.2015 р. №60-П-БЕФ-15 за грудень 2015 року.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 401, 402, 509, 525, 526 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 10.04.2017р. за поданими позовними матеріалами порушено провадження № 24/68/17, розгляд господарської справи № 908/758/17 був призначений на 22.05.2017р.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в позові, посилаючись на те, що протягом грудня 2015 року відповідач не використовував причал №9 для переробки вантажів, що не оспорюється позивачем, а договором не передбачено обовязку внесення сервітуарієм плати у випадку відсутності фактичних обсягів переробки вантажів через причал №9.

В судове засідання 22.05.2017р. сторони своїх представників не направили, заявивши письмові клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. У звязку з цим ухвалою від 22.05.2017р. відкладено розгляд справи на 07.06.2017р.

В судовому засіданні 07.06.2017р. були присутні представники обох сторін, за їх клопотанням фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача в судовому засіданні 07.06.2017р. підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.06.2017р. заперечив проти заявленого позову.

За клопотанням позивача, погодженим із відповідачем, ухвалою суду від 07.06.2017р. продовжено термін вирішення спору на 15 днів - до 27.06.2017р., відкладено розгляд справи на 26.06.2017р.

В судовому засіданні 26.06.2017р. був присутній представник відповідача, який заперечив проти позовних вимог в повному обсязі. Також надав доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому зауважив, що позивач не виставляв відповідачу рахунків за вересень листопад 2015 року у звязку з відсутністю фактичних обсягів переробки відповідачем вантажів через причал №9, що, на думку відповідача, підтверджує його правову позицію про безпідставність виставлення рахунку за грудень 2015 року.

Представник позивача підтримав позовні вимоги.

За заявою сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 26.06.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

17.07.2015 р. між державним підприємством Адміністрація морських портів України (сервітуар, позивач у справі) в особі Бердянської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України та державним підприємством Бердянський морський торговельний порт (сервітуарій, відповідач) укладено договір про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15.

Предметом цього договору згідно з п. 1.1 договору є обмежене платне строкове право користування сервітуарієм майном (обєктами нерухомого майна), яке є державною власністю, знаходиться в господарському віданні сервітуара та обліковується на окремому балансі Бердянської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрації Бердянського морського порту).

У п. п. 1.2, 1.3 договору зазначено, що сервітут полягає в наданні сервітуаром сервітуарію права користування причалом №9, який розташований за адресою: Україна, м.Бердянськ Запорізької області, вул. Горького, 6, загальний розмір 145,9 метр погонний (надалі за текстом майно), необхідним для здійснення сервітуарієм навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури тощо. Технічні характеристики, загальний розмір, цільове призначення майна зазначено у технічному паспорті майна (додаток №1 до цього договору) та відображено у план-схемі майна (додаток №2 до цього договору), які є його невідємною частиною.

У п. 1.4 договору також зазначено, що причал №9 та причальну інфраструктуру одночасно використовують два сервітуарія ДП «Бердянський морський торговельний порт» та ТОВ «Нова Хортиця». При цьому сервітуарії здійснюють господарську діяльність з додержанням вимог чинного законодавства, зокрема, ст. 18 Закону України «Про морські порти України».

Пунктом 2.1 договору встановлено, що розмір плати за сервітут на причал №9 та причальну інфраструктуру становить з врахуванням ПДВ 11432,41 грн. за один погонний метр на рік. Річна плата за сервітут на причал №9 та причальну інфраструктуру становить 1667988,62 грн., в тому числі ПДВ 277998,10 грн.

Розмір плати за сервітут на причал №9 та причальну інфраструктуру за один місяць становить 138999,05 грн., в тому числі ПДВ 23166,51 грн.

Плата за цим договором визначається пропорційно до фактичних обсягів переробки вантажів через причал №9 з використанням причальної інфраструктури кожним сервітуарієм за звітний місяць.

Згідно з п. 5.1 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками обох сторін і діє до 31.12.2015 р. включно.

В п. 5.4 договору зазначено, що з моменту закінчення строку дії цього договору або його припинення сервітуарій втрачає право користування у будь-який спосіб сервітутом.

Право користування (сервітут) правокористувача державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» на підставі договору про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015 р. строком дії до 31.12.2015 р. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з цього реєстру від 28.07.2015 р. №41319941.

Як вказує позивач, у грудні 2015 року причал №9 Бердянського порту обома сервітуаріями не використовувався для навантажувально-розвантажувальних робіт, у звязку з чим позивач згідно умов договорів про встановлення сервітуту виставив рахунки обом сервітуаріям порівну в розмірі 50% щомісячного сервітуту (138999,05 грн.).

Сервітуарій ТОВ «Нова Хортиця» 13.01.2016 р. сплатила позивачу свою частину плати за сервітут в розмірі 69499,54 грн.

Відповідач листом від 08.01.2016 р. №А-2-01 повернув позивачу без оформлення та сплати рахунок № від 31.12.2015 р. на суму 69499,51 грн. з відповідним актом здачі-приймання виконаних робіт з посиланням на те, що у грудні 2015 року відповідач не використовував причал №9 для перевалки вантажів.

З метою досудового врегулювання спірного питання позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №11.04.-07/103 від 31.03.2016 р. з пропозицією сплатити рахунок та ліквідувати заборгованість у сумі 69499,51 грн.

Відповідач листом вих. №146/40-юр від 29.04.2016 р. повернув без оплати та підписання акт та рахунок за грудень 2015 року з посиланням на те, що відповідач не використовував причал №9 у спірному періоді.

Позивач вважає відмову відповідача від оплати сервітуту неправомірною, у звязку з чим звернувся до господарського суду з позовом в даній справі про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 69499,51 грн. за договором сервітуту нерухомого майна від 17.07.2015 р. №60-П-БЕФ-15 за грудень 2015 року.

Спірні правовідносини сторін виникли на підставі договору про встановлення сервітуту нерухомого майна від 17.07.2015 р. №60-П-БЕФ-15.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з ч. 1 ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У частинах 1 3 ст. 403 Цивільного кодексу України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1.5 договору передбачено, що сервітуарій зобовязаний вносити плату за весь час користування майном в порядку та у строки, встановлені розділом 2 цього договору.

За умовами п. 2.4 договору сервітуарій здійснює оплату за цим договором протягом 5 банківських днів з дати отримання рахунку та акту про надані послуги.

В письмових поясненнях до суду від 19.06.2017 р. позивач повідомив, що 31.01.2014 р. між позивачем та ТОВ «Нова Хортиця» було укладено договір сервітуту №44-П-БЕФ-14 на обмежене платне строкове користування причалом №9 та причальною інфраструктурою Бердянського порту. Термін дії цього договору продовжено на 2015 рік. Відповідно до п. 3.1 цього договору та додаткової угоди до нього від 29.12.2014 р. загальна сума за даним договором на 2015 рік становить 1667988,62 грн. з урахуванням ПДВ. Розмір плати за сервітут на причал за один місяць становить 138999,05 грн. з урахуванням ПДВ. ТОВ «Нова Хортиця» до липня 2015 року використовувала причал №9 самостійно і згідно умов договору сплачувала суму сервітуту щомісяця у повному обсязі, тобто по 138999,05 грн. з урахуванням ПДВ, не зважаючи на фактичне його використання для навантажувально-розвантажувальних робіт, на підтвердження чого надав відомість обліку доходів за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. З 17.07.2015 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про встановлення сервітуту нерухомого майна від 17.07.2015 р. №60-П-БЕФ-15 (причалу №9). У звязку з цим з липня 2015 року оплата сервітуту причалу №9 здійснювалася двома сервітуаріями пропорційно до фактичних обсягів переробки вантажів з урахуванням загальної суми сервітуту за місяць 138999,05 грн., на підтвердження чого позивач посилається на дані бухгалтерського обліку щодо плати за сервітут причалу №9 у 2015 році. У грудні 2015 року причал №9 Бердянського порту для перевалки вантажів не використовувався жодним із сервітуаріїв. Враховуючи позицію ДП «АМПУ», викладену в листах від 13.03.2014 р. №1046 та від 29.04.2015 р. №2502, згідно якої фактичне користування причалом (причальною інфраструктурою) це весь строк, протягом якого діє договір сервітуту, відповідно до умов укладених із сервітуаріями договорів щодо його ціни та щомісячної плати за сервітут, рахунки за сервітут причалу №9 були виставлені обом сервітуаріям пропорційно - по 50% щомісячної плати. У 2015 році загальна сума сервітуту причалу №9 була сплачена у повному обсязі, за винятком рахунку № від 13.12.2015 р. на суму 69499,51 грн., який було виставлено відповідачу.

Із вказаною позицією позивача суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.2 договору розрахунки за даним договором здійснюються щомісяця шляхом безготівкового перерахування сервітуарієм коштів на поточний рахунок сервітуара (Бердянської філії) на підставі виставленого сервітуаром рахунку та акту про надані послуги.

Згідно з п. 2.3 договору оформлення наданих за цим договором послуг здійснюється шляхом підписання сторонами актів про надані послуги У разі неповернення сервітуару підписаного акту про надані послуги або мотивованої відмови від його підписання у 5-ти денний термін з дати його отримання сервітуарієм, такий акт, підписаний тільки з боку сервітуара, вважається належним доказом виконання всього обсягу послуг за даним договором.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що плата за цим договором визначається пропорційно до фактичних обсягів переробки вантажів через причал №9 з використанням причальної інфраструктури кожним сервітуарієм за звітний місяць.

Зі змісту наведених умов договору вбачається, що плата за сервітут вноситься сервітуарієм за умови фактичного використання сервітуту, тобто фактичного надання послуг сервітуаром, та залежно від обсягів такого фактичного використання, що оформлюється актом про надані послуги. При цьому відповідно до умов п.2.1 договору тільки акт, який підписаний сервітуараієм, або щодо якого не надійшло мотивованої відмови у його підписанні у 5-ти денний термін з дати його отримання сервітуарієм, вважається належним доказом виконання всього обсягу послуг за даним договором. В іншому випадку за наявності вмотивованої відмови в підписанні акту у встановлений строк такий акт не може бути доказом надання сервітуаром послуг за даним договором.

В даному випадку акт виконаних робіт за грудень 2015 року був направлений відповідачу разом із рахунком № від 31.12.2015 р. на суму 69499,51 грн. супровідним листом позивача вих. №11.13.20/1 від 05.01.2016 р. Відповідач повернув даний акт без підписання разом із рахунком супровідним листом вих. №А-2-01 від 08.01.2016 р., який отриманий позивачем 08.01.2016 р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції позивача на даному листі. Отже, відмова в підписанні акту була направлена позивачу у встановлений строк. За таких обставин акт за грудень 2015 року не може бути підставою для розрахунків за договором відповідно до умов п.2.1 договору.

У якості підстави для відмови в підписанні акту відповідач зазначив факт невикористання ним причалу №9 для переробки вантажів у грудні 2015 року. Листом вих. №12-3-15-767 від 30.12.2015 р. відповідач повідомив позивача про те, що в грудні 2015 року на причалі №9 «Бердянський морський торговельний порт» перевалку вантажів не здійснював. Даний лист отриманий позивачем 31.12.2015 р, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції позивача на даному листі. Факт невикористання відповідачем причалу в спірному місяці не заперечується позивачем.

Посилання позивача на правову позицію ДП «АМПУ», викладену в листах від 13.03.2014 р. №1046 та від 29.04.2015 р. №2502, згідно якої фактичне користування причалом (причальною інфраструктурою) це весь строк, протягом якого діє договір сервітуту, суд вважає необґрунтованим, оскільки дані листи не є невідємною частиною договору та не є обовязковими для відповідача і для суду згідно із законодавством. В цих листах лише викладено тлумачення умов договору з позиції позивача, яка оцінюється судом в сукупності з іншими обставинами справи з огляду на приписи чинного законодавства та умов договору.

Суд зазначає, що умовами договору про встановлення сервітуту нерухомого майна від 17.07.2015р. №60-П-БЕФ-15 не передбачено обовязку сервітуарія вносити плату за сервітут у випадку відсутності фактичних обсягів переробки вантажів через причал №9.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у м ежах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Добровільне внесення плати за сервітут за грудень 2015 року іншим сервітуарієм ТОВ «Нова Хортиця» на підставі договору про встановлення сервітуту №44-П-БЕФ-14 від 31.01.2014 р. не породжує у відповідача обовязку з оплати спірної заборгованості, оскільки цей договір не регулює спірні правовідносини сторін. Правовою підставою для виникнення у відповідача обовязку з оплати сервітуту є умови договору про встановлення сервітуту нерухомого майна від 17.07.2015р. №60-П-БЕФ-15, які не передбачають обовязку з внесення плати за сервітут у разі його невикористання.

Крім того, аналіз правовідносин сторін за попередній період свідчить, що за липень та серпень 2015 року позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату сервітуту за фактично наданий обсяг послуг, а не у фіксованому розмірі. За вересень листопад 2015 року рахунки не виставлялись у звязку з відсутністю фактичних обсягів переробки відповідачем вантажів через причал №9. Зазначені обставини підтверджуються рахунками та реєстром фінансових документів, які надані у справу позивачем.

З огляду на викладене, відповідач правомірно відмовився від підписання акту виконаних робіт за грудень 2015 року.

За приписами ст. ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В даному випадку позивачем не доведено правових підстав для стягнення з відповідача плати за сервітут за грудень 2015 року в розмірі 69499,51 грн. У звязку з цим в задоволенні позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 30.06.2017 р.

Суддя Т.А.Азізбекян