ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 р. Справа № 917/756/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Автокразбанк" (місцезнаходження: вул.Київська, буд. 8, м.Кременчук, Полтавська область,39631; адреса для листування: вул. Троїцька, буд. 67, м. Кременчук, Полтавська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова група "Укрметекспорт" (вул. Мушкетівська, буд. 34, м. Донецьк, 83014; ОСОБА_1/ОСОБА_2, буд. 66/2, Шевченківський район, м. Київ, 01030; Гагаріна, буд. 28, кв.24, м. Кременчук, Полтавська обл., 39600 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Єврокредит" (вул. Івана Кудрі, буд. 39, м. Київ, 01042)

про визнання договору фінансового лізингу виконаним та визнання права власності на предмет лізингу

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: не зявився

від третьої особи: ОСОБА_4

Розглядається позовна заява 1) про визнання договору фінансового лізингу № 56 від 08.04.2008р. виконаним в повному обсязі та належним чином, 2) про визнання права власності на предмет лізингу за договором фінансового лізингу № 56 від 08.04.2008р., а саме на автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, рік випуску 2008, колір чорний, шасі № JTМНV09J484005075.

Про час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 29.05.2017р., від 15.06.2017р. про вручення судової ухвали.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.05.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова група "Укрметекспорт" зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до відомостей, розміщених на офіційному веб-сайті УДППЗ "Укрпошта" місто Донецьк є населеним пунктом, на території якого УДППЗ "Укрпошта" не здійснює пересилання пошти.

Згідно підпункту 3.4 пункту 6 Інформаційного листа від 12.09.2014р № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції" суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного звязку чи електронною поштою або з використанням інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

Суд про розгляд справи повідомив відповідача за допомогою телефонограми та електронною поштою, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та розмістив повідомлення про рогляд даної справи на сайті суду на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

Також суд встановив, що даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.05.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова група "Укрметекспорт" має зареєстровані філії за адресами: ОСОБА_1/ОСОБА_2, буд. 66/2, Шевченківський район, м. Київ, 01030; Гагаріна, буд. 28, кв.24, м. Кременчук, Полтавська обл., 39600 (а.с.47-48).

На вказані адреси філій відповідача також було направлено ухвалу суду від 25.05.2015р. у даній справі. ОСОБА_5 ця ухвала повернулася до суду з відміткою поштового відділення про відсутність адресата (а.с.37-43)

Отже, відповідач належно повідомлений про час та місце розгляду даної справи.

Відповідач відзив на позов не надав.

Третя особа подала заперечення на позов, в яких зазначає, що рішенням господарського суду Запорізької області від 12.05.2015р. у справі № 908/1672/15-г було визнано право власності на спірний автомобіль за Публічним акціонерним товариством "Автокразбанк" в рахунок погашення заборгованості за кредитними договором; надалі ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.04.2017р. у справі № 908/1672/15-г було замінено позивача ПАТ "Автокразбанк" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Єврокредит"; з цих підстав дане Товариство має право власності на спірний автомобіль; таким чином позивач отримавши право власності на спірний автомобіль, в подальшому його відступив, і повторно звертається до суду з вимогою про визнання цього права.

В судовому засіданні 29.06.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

08.04.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Автокразбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Автокразбанк» (далі позивач або ОСОБА_5) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова група "Укрметекспорт" (відповідачем) було укладено договір фінансового лізингу № 56, відповідно до якого відповідач, як лізингодавець, передає позивачу (лізингоодержувачу), а лізингоодержувач отримує від лізингодавця в платне користування на умовах фінансового лізингу автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 200, тип - легковий універсал, рік випуску - 2008 p., колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі № JTMHV09J484005075. Строк лізингу - 84 місяці (далі Договір; а.с.13-16).

Факт передачі автомобіля позивачу підтверджується актом прийому-передачі (накладною) від 09.04.2008р. та актом приймання від 09.04.2008р. (а.с.16, 17).

В п. 3.1 Договору сторони встановили вартість майна, що передається в фінансовий лізинг, в сумі 527949,00 грн.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.3., 3.4. Договору плата за користування об'єктом лізингу вноситься лізингоодержувачем у вигляді лізингових платежів, розрахунок яких наводиться в «Графіку лізингових платежів», який є Додатком № 2 до цього Договору та його частиною.

Відповідно до п.6.4 Договору він вважається виконаним після повного виконання кожною із сторін його умов. При повній виплаті лізингоодержувачем лізингових платежів майно передається у власність лізингоодержувача.

В п. 3.2 Договору сторони встановили, що лізингові платежі включають:

суму, яка відшкодовує при кожному платежі частину вартості обєкта лізингу, яка визначена пунктом 1.3 цього договору (сума зменшення зобовязань);

інші витрати, повязані з придбанням та експлуатацією майна;

лізингову винагороду.

В додатку № 2 до Договору «Графік лізингових платежів» сторони встановили, що за період квітень 2008р. березень 2015р. позивач має сплатити відповідачу загальну суму 1173374,20 грн., у тому числі 644425,20 грн. лізингової винагороди та 528949,00 грн. відшкодування вартості предмету лізингу (а.с.15-16).

Позивач у позові повідомляє про те, що ним було сплачено відповідачу 606967,16 грн. лізингової винагороди.

ОСОБА_6, Банком було сплачено на рахунок відповідача 465098,14 грн. відшкодування вартості предмету лізингу, що підтверджується виписками по особовим рахункам за період 10.04.2008р. 14.12.2012р. та за період 14.12.2010р. 18.12.2014р. (а.с.28-34).

Таким чином, несплаченими лишилися 37458,04 грн. лізингової винагороди та 62850,86 відшкодування вартості предмету лізингу.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28.08.14 № 537 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» (скорочена назва ПАТ «АКБ ОСОБА_6») до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 29.08.2014 прийнято рішення № 76 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ ОСОБА_6» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (а.с.19, 22-23).

Відповідне оголошення було опубліковане в газеті «Голос України» від 04.09.2014р.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23.07.2015 р. № 141 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «АКБ ОСОБА_6» на 1 рік до 29.08.2016 р. включно; та про продовження повноваження уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «АКБ ОСОБА_6» ОСОБА_7 до 29.08.2016 р. включно (а.с.26).

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 11серпня 2016 р. № 1476 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «АКБ БАНК» на один рік до 29 серпня 2017 року включно (а.с.20).

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд): (http://www.fg.gov.ua) та є загальновідомою та загальнодоступною.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що статтею 46 Закону України України «Про систему гарантуванні вкладів фізичних осіб» (далі Закон) встановлено, що із дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Згідно положень ст.ст.45 та 49 Закону, Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет; Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідацій банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Позивач у позові зазначає, що відповідач не звернувся у встановлений Законом строк із заявою про визнання кредитором, тому будь-які його вимоги (в тому числі щодо несплаченої суми лізингових платежів у розмірі 62 850,86 грн.) вважаються погашеними.

Як свідчать матеріали справи, в березні 2015р. Банк звернувся до відповідача з позовом про стягнення 662039,75 грн. заборгованості за кредитним договором № 20 від 03.03.2008 р. за рахунок заставленого майна: автомобіля марки Toyota, модель Land Cruiser 200, тип - легковий універсал, рік випуску - 2008 p., колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі № JTMHV09J484005075 шляхом надання Публічному акціонерному товариству «Автокразбанк» права власності на вказаний транспортний засіб.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.05.2015р. у справі № 908/1672/15-г було стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором за рахунок заставленого майна: автомобіля марки Toyota, модель Land Cruiser 200, тип - легковий універсал, рік випуску - 2008 p., колір - чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі № JTMHV09J484005075 шляхом надання Публічному акціонерному товариству «Автокразбанк» права власності на вказаний транспортний засіб (а.с.84-90).

В наказі від 03.08.2015р. господарським судом Запорізької області зазначено, що дане рішення набрало законної сили 13.06.2015р. (а.с.91). ОСОБА_6 ж відомості містяться і в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.04.2017р. у справі № 908/1672/15-г було замінено позивача ПАТ "Автокразбанк" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Єврокредит" (а.с.92-96).

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень дана ухвала набрала законної сили 03.04.2017р.

При цьому в ухвалі від 03.04.2017р. у справі № 908/1672/15-г господарським судом Запорізької області було встановлено таке:

- 14.05.2015 ПАТ «Автокразбанк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОСОБА_8 Інвест» уклали Договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно якого ПАТ «Автокразбанк» (первісний кредитор) передав ТОВ «Фінансова компанія «ОСОБА_8 Інвест» (новому кредитору) права вимоги за кредитними договорами, зокрема й кредитного договору № 20 від 03.03.2008 р. з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, та договорів, укладених в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 20 від 03.03.2008;

- 27.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОСОБА_8 Інвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» укладено Договір про відступлення права вимоги № 1, за яким було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» сукупність прав вимоги за Договорами кредиту, Договорами поруки, Договорами іпотеки, Договорами застави, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною частиною цього Договору;

- судом констатовано, що аналіз матеріалів справи № 908/1672/15-г та наданих суду доказів свідчать про повний перехід прав та обов'язків первісного кредитора - Публічного акціонерного товариства "Автокразбанк" до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит».

10.04.2017р. ПАТ "Автокразбанк" звернувся до господарського суду Запорізької області з заявою про видачу дублікату наказу у справі № 908/1672/15-г, проте за ухвалою від 10.04.2017р. дану заяву було повернуто без розгляду. При цьому судом було, зокрема, зазначено, що ОСОБА_6 вибув із спірних правовідносин, оскільки був замінений процесуальним правонаступником.

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААС316883 спірний автомобіль зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова група "Укрметекспорт" (відповідачем).

04.05.2017 р. звернувся до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» з метою направлення відповідачеві заяви із вимогою укласти акт передачі об'єкту лізингу у власність Банку в зв'язку із фактичним виконанням договору лізингу, посилаючись на те, що ОСОБА_6 належним чином виконав договір в частині сплати лізингових платежів (а.с.8).

Вказану заяву та акти у представника Банку прийнято не було, що було складено звернення від 04.05.2017р. до УДППЗ «Укрпошта», яке отримано останнім 04.05.2017 року за № 808.

Поштовий зв'язок із м. Донецьком відсутній, тому зазначену вище заяву відповідачу не було надіслано.

23.05.2017р. Банк звернувся до господарського суду Полтавської області із даним позовом про визнання за ним права власності на вказаний автомобіль та визнання договору фінансового лізингу виконаним в повному обсязі та належним чином.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 посилається на те, що він належним чином виконав зобовязання за Договором лізингу зі сплати лізингових платежів, ОСОБА_6 мав намір звернутися до відповідача з вимогою про передачу йому у власність предмету лізингу (автомобіля), проте відповідач вказану вимогу не отримав, оскільки знаходиться в м. Донецьку, з яким поштовий звязок відсутній.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Вирішуючи спір, господарський суд повинен встановити відповідність обраного позивачем способу захисту його порушеного права чи охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, ч.2 ст. 20 Господарського кодексу України визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, позовні вимоги про визнання договору фінансового лізингу № 56 від 08.04.2008р. виконаним в повному обсязі та належним чином, не відповідають встановленим законом матеріально-правовим способам захисту порушеного права. Зазначений спосіб захисту також не передбачений договором фінансового лізингу № 56 від 08.04.2008р. та законодавством, що регулює лізингові чи орендні правовідносини. Фактично позивачем заявлено вимоги про встановлення факту визнання договору виконаним.

Зазначені факти можуть бути встановлені судом і їм надана відповідна оцінка при розгляді матеріальних вимог по суті спірних правовідносин.

Заявлення вимог, що не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права є підставою для відмови у позові.

В п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі.

З огляду на викладене, у позові в частині вимог про визнання договору фінансового лізингу № 56 від 08.04.2008р. виконаним ПАТ «АКБ ОСОБА_6» в повному обсязі та належним чином суд відмовляє, оскільки дані позовні вимоги не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права.

В іншій частині суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.705 ЦК України за договором найму-продажу до переходу до покуп: права власності на переданий йому продавцем товар покупець є наймачем (орендарем) цього товару. Покупець стає власником товару, переданого йому за договором найму-продажу, з моменту оплати товару, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагород лізингодавцю за отримане у лізінг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витраті лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

З огляду на дану норму та п. 3.2 Договору, віднесення позивачем до лізингових платежів лише платежів на відшкодування вартості обєкту лізингу та невключення до лізингових платежів винагороди лізингодавцю є необґрунтованим.

Відповідно до п.6.4 Договору він вважається виконаним після повного виконання кожною із сторін його умов. При повній виплаті лізингоодержувачем лізингових платежів майно передається у власність лізингоодержувача.

Як було встановлено вище судом, позивач не повністю виконав свої зобовязання зі сплати лізингових платежів, несплаченими лишилися 37458,04 грн. лізингової винагороди та 62850,86 відшкодування вартості предмету лізингу.

Отже, за умовами ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" та п.6.4 Договору позивач не набув право на отримання предмету лізингу у власність, оскільки не сплатив всіх лізингових платежів.

Посилання позивача у позові на те, що він вважається таким, що належно виконав свої зобовязання зі сплати заборгованості з лізингових платежів, оскільки заборгованість з цих платежів була визнана позивачем погашеною згідно із Законом України «Про систему гарантуванні вкладів фізичних осіб», суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В п. 6.4 Договору встановлено, що він вважається виконаним після повного виконання кожною із сторін його умов.

Статтею 46 Закону України «Про систему гарантуванні вкладів фізичних осіб встановлено, що із дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав. За ст. 49 цього Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, припинення зобовязання за Договором внаслідок його повного виконання, проведеного належним чином, та припинення зобовязання внаслідок погашення вимог кредитора після закінчення строку звернення з такими вимогами в процедурі ліквідації є окремими підставами припинення зобовязання.

Позивач у позові безпідставно вважає виконаним в повному обсязі та належним чином зобовязання зі сплати лізингових платежів, оскільки повного виконання не відбулося, а борг по лізинговим платежам був визнаний погашеним самим позивачем без участі відповідача.

ОСОБА_6, суд погоджується з запереченнями третьої особи щодо позову, з тих підстав, що позивачу було надано право власності на спірний автомобіль за рішенням суду.

Як було встановлено вище судом, рішенням господарського суду Запорізької області від 12.05.2015р. у справі № 908/1672/15-г було стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором за рахунок заставленого майна - спірного автомобіля шляхом надання Публічному акціонерному товариству «Автокразбанк» права власності на вказаний транспортний засіб (а.с.84-90).

ОСОБА_9 відступив право вимоги за вказаним боргом новому кредиторові, уклавши договір відступлення права вимоги № 2 від 14.05.2015р. (а.с.99-106). За п. 1.2 Договору даний договір був укладений за результатом продажу активів Банку. При цьому в договорі відступлення права вимоги ОСОБА_9 передав новому кредиторові всю сукупність прав за договорами забезпечення, включаючи право звертати стягнення на заставлене майно.

Таким чином, отримавши за рішенням суду право власності на спірний автомобіль як на заставне майно, і за результатом конкурсу з продажу активів шляхом відступлення права вимоги передавши всі свої права новому кредиторові, ОСОБА_9 повторно звернувся до суду за визнанням за ним права власності на спірний автомобіль з інших підстав з підстав виконання ним договору лізингу.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд ухвалою від 25.05.2017р. зобовязав позивача письмово повідомити суду про наявність чи відсутність судових рішень чи судових проваджень щодо наданих договорів та інших документів, щодо спірних правовідносин чи питань, повязаних зі спірними правовідносинами (а.с.1).

ОСОБА_5 не повідомив суду про існування рішення господарського суду Запорізької області від 12.05.2015р. у справі № 908/1672/15-г про надання йому права власності на спірний транспортний засіб, хоча вказана справа була порушена за позовом Банку. ОСОБА_6 не повідомив суду про відступлення ним прав кредитора іншій особі за зобовязаннями, що були предметом спору за вказаною справою.

Натомість листом від 27.06.2017р. № 05/176-07 ОСОБА_6 повідомив суду про відсутність справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та відсутність судового рішення з такого спору.

Про існування спору між Банком та відповідачем щодо спірного автомобіля та про рішення суду у справі № 908/1672/15-г про надання Банку права власності на автомобіль, а також про відступлення Банком прав за цими зобовязаннями іншій особі, суд довідався лише після вступу у дану справу третьої особи.

З огляду на те, що відповідач у даній справі перебуває в м. Донецьк, з яким відсутній поштовий зв'язок, та який не може належно відреагувати на позов, дії Банку щодо неповідомлення всіх обставин, які мають значення для справи, суд визнає недобросовісною процесуальною поведінкою.

ОСОБА_6 слід зазначити, що за ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд констатує, що ОСОБА_6 не довів порушення відповідачем прав Банку на спірний автомобіль, оскільки за рішенням суду у справі № 908/1672/15-г було надано право власності Банку на цей автомобіль, за наказом позивача від 04.06.2014р. спірний автомобіль було транспортовано до Банку (а.с.18), і в позові позивач зазначає, що цей автомобіль на даний час перебуває у володінні Банку.

Таким чином, отримавши право власності на спірний автомобіль за судовим рішенням, позивач мав можливість зареєструвати це право в державних органах відповідно до законодавства, проте цього не зробив.

Жодних доказів в підтвердження вчинення відповідачем будь-яких перешкод в реалізації права власності позивача на автомобіль позивач суду не надав.

За аналізом всього вищевикладеного суд прийшов до висновку про відмову у позові повністю.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано: 30.06.2017р.

Суддя Безрук Т.М.