РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

20 червня 2017 року Справа № 918/45/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Демянчук Ю.Г.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" на рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.17р. у справі №918/45/17 (суддя Андрійчук О.В.)

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна"

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест"

про визнання договору оренди поновленим

та за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест"

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна"

про зобов'язання повернути об'єкт оренди

за участю представників:

ТОВ "ОСОБА_2 Україна" ОСОБА_3 (довіреність б/н від 09.12.2016р.)

ТОВ "БАУ - ІНВЕСТ" - ОСОБА_4 (довіреність №2 від 16.02.2017р.);

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" про зобов'язання повернути об'єкт оренди.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.01.2017р. порушено провадження, справу призначено до розгляду на 23.01.2017 року.

Крім того, у лютому 2017р. ТОВ "ОСОБА_2 Україна" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовом до ТОВ "Бау-Інвест" про визнання договору оренди поновленим.

Ухвалою від 06.03.2017р. господарський суд Рівненської області об'єднав справу №918/45/17 та справу №918/101/17 в одне провадження.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 13 "березня" 2017р. у справі №918/45/17: в позові ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" про визнання договору оренди поновленим - відмовлено; у позові ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" про зобов'язання повернути об'єкт оренди - відмовлено (т.1, арк.справи 187-193).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№1011/17 від 03.04.2017р., т.1, арк.справи 202, 203).

В скарзі апелянт зазначає, що господарський суд не залучив до участі у справі орган, уповноважений розпоряджатися такою земельною ділянкою - Рівненську районну державну адміністрацію, оскільки рішення з такого господарського спору впливає на права і обов'язки Рівненської районної державної адміністрації щодо обох сторін у справі. Тому, у даному випадку господарським судом допущено порушення ст.27 ГПК України.

Звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "ОСОБА_2 Україна" здійснив забудову земельної ділянки, належної на праві оренди ТОВ "Бау-Інвест" за договором оренди, укладеним з Рівненською районною державною адміністрацією, а не за договором оренди №3/14 від 01.12.2013р., укладеним між ТОВ "Бау-Інвест" та ТОВ "ОСОБА_2 Україна", відтак ТОВ "Бау-Інвест" не має права вимагати повернення земельної ділянки з урахуванням п.5.5. договору оренди (лише з інженерними комунікаціями (мережі водопостачання і водовідведення) та частиною цегляної огорожі), оскільки станом на час укладення вказаного договору на земельній ділянці вже був збудований об'єкт нерухомого майна - розчинно-бетонний вузол, у зв'язку з чим право оренди ТОВ "Бау-Інвест" припинилося автоматично, в силу вимог закону, а у ТОВ "ОСОБА_2 Україна" виникло право одержати земельну ділянку у користування (власність) у встановленому чинним законодавством порядку.

Скаржник вважає, що такий висновок суду суперечать обставинам, встановленим рішенням господарського суду Рівненської області від 16.05.2016р. у справі №903/22/16, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.08.2016р., за позовом ТОВ "Бау-Інвест" до ТОВ "ОСОБА_2 Україна" про зобов'язання повернути об'єкт оренди. Тобто, такий висновок господарського суду зроблено з порушенням вимог ч.3 ст. 35 ГПК України.

Крім того, господарським судом не встановлено, яка площа земельної ділянки необхідна ТОВ "ОСОБА_2 Україна" для обслуговування розчинно-бетонного вузла.

Також, поза увагою господарського суду залишено позовні вимоги ТОВ "Бау-Інвест" в частині повернення інших об'єктів оренди за договором №3/14 від 1 грудня 2013 року, а саме: інженерні комунікації (мережі водопостачання і водовідведення) та частину цегляної огорожі.

На підставі викладеного апелянт просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017 року в частині відмови у задоволенні позову ТОВ "Бау-Інвест" скасувати. Прийняти нове рішення, яким зобовязати ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Україна повернути ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю"Бау-Інвест" об'єкт оренди за договором №3/14 від 01.12.2013р., а саме: земельну ділянку (літ. А-1) площею 8010 м2 в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області на вул. Присадибна, 9Б, інженерні комунікації (мережі водопостачання і водовідведення) та частину цегляної огорожі. В решті рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

Ухвалою суду від 06.04.2017р. (гол.суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Мамченко Ю.А.) прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" на рішення господарського суду Рівненської області від "13" березня 2017р. у справі №918/45/17, розгляд скарги призначено на "03" травня 2017р. о 14:50 год.

28.04.2017р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (т.1, арк.справи 210-215).

Представник ТОВ "ОСОБА_2 Україна" вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Україна» законно та з дотриманням усіх дозвільних процедур побудувало, зареєструвало та набуло належним чином у порядку, передбачено законодавством право власності на обєкти нерухомого майна на спірній земельній ділянці.

Зазначає, що з огляду на імперативність норм ст.120 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України, суд дійшов правильного висновку про неможливість повернення ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Бау-Інвест» обєкту оренди, що є предмет позову, а саме - земельної ділянки, на якій ТОВ «ОСОБА_2 Україна» набуло право власності на обєкти нерухомого майна.

Правову позицію суду першої інстанції у даній справі щодо застосування вищенаведених норм матеріального права та їх імперативності вважає чіткою, послідовною та такою, що повністю відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Вищого господарського суду України від 09.07.2015р. у справі №910/23058/14 та від 19.01.2016р. у справі №910/15520/15, та постановах Верховного Суду України від 24.12.2010р. у справі №21-54а10, від 24.12.2010р. у справі №21-59а10, від 06.12.2010р. у справі №3-51гс10, від 12.09.2011р. у справі №3-68гс11, від 12.09.2011р. у справі №3-69гс11, від 12.09.2011р. у справі №3-70гс11, від 14.11.2011р. у справі №3-119гс11.

Також вважає, що апеляційна скарга в частині порушення судом першої інстанції вимог ст.27, ч.3 ст.35, ст.ст.82, 84 ГПК України є необгрунтованою та безпідставною.

Зауважує, що судом справі №903/22/16 досліджувався Договір оренди №3/14 від 31.12.2013р. лише на предмет його чинності на час розгляду справи у суді, однак, судом не досліджувалися та не встановлювалися обставини та підстави чинності та припинення Договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ «Бау-Інвест» та Рівненською районною державною адміністрацією, не досліджувалися та не встановлювалися обставини набуття ТОВ «ОСОБА_2 Україна» права користування земельною ділянкою у звязку з набуттям права власності на обєкти нерухомого майна на цій ділянці, рішення суду у справі №903/22/16 не містить будь-яких висновків з приводу вищенаведеного, а відповідно воно не може бути преюдиційним у даній справі.

Також зазначає, що рішення прийняте судом першої інстанції за результатами розгляду даної справи жодним чином не впливає та не порушує будь-яких прав та інтересів Рівненської районної державної адміністрації та не змінює права власності держави на спірну земельну ділянку, а набуття ТОВ «ОСОБА_2 Україна» права користування цією земельною ділянкою не змінює правомочності, що була у попереднього користувача.

Щодо не встановлення судом першої інстанції площі земельної ділянки, необхідної ТОВ «ОСОБА_2 Україна» для обслуговування розчинно-бетонного вузла, представник зазначає, що питання визначення розміру земельної ділянки взагалі не було предметом розгляду в межах заявлених сторонами позовних вимог, а спірна земельна ділянка має єдиний кадастровий номер, визначений відповідним органом державної влади у порядку, встановленому чинним законодавством.

Зазначає, що судом вирішено та прийнято рішення щодо усіх складових обєкту оренди, а не лише земельної ділянки, що спростовує твердження апелянта про залишення судом першої інстанції поза увагою позовних вимог в частині повернення інженерних комунікацій (мереж водопостачання і водовідведення) та частини цегляної огорожі.

На підставі викладеного ТОВ «ОСОБА_2 Україна» просить суд апеляційну скаргу ТОВ «Бау-Інвест» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017р. у справі №918/45/17 - без змін.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.05.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Мамченко Ю.А., у справі №918/45/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Демянчук Ю.Г.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду 03 травня 2017 року дану справу було прийнято до провадження колегією суддів у новому складі.

В судовому засіданні представник позивача подав клопотання про зупинення провадження у справі №918/45/17 до вирішення Рівненським окружним адміністративним судом справи №817/910/16 за позовом ТОВ "Бау-Інвес" до державного реєстратора реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції ОСОБА_5, головного територіального управління юстиції у Рівненській області, відділу з питань надання адміністративних послуг Рівненської районної державної адміністрації, третя особа - ТОВ "ОСОБА_2 України", про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Вважає, що факти, які будуть встановлені рішенням адміністративного суду у справі №817/910/16, матимуть преюдиційне значення при вирішенні справи №918/45/17, в якій беруть участь ті самі сторони.

Представник відповідача заперечив проти клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі та вказав на те, що дана справа №817/910/16, яка буде слухатись Рівненським окружним адміністративним судом не вплине на хід розгляду справи №918/45/17, оскільки в даних справах різні предмети спору.

Відповідно до ч.1. ст.79 ГПК України, годарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі (положення пункту 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Колегія суддів вважає, що підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні, оскільки реалізація права сторони на звернення до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно не є безумовною підставою для зупинення провадження у даній справі. Суд не позбавлений права при постановлені рішення за результатами розгляду позовної заяви та апеляційної скарги у даній справі, відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 83 ГПК України, надати оцінку фактам, що мають преюдиційне значення у справі №817/910/16, а також відповідно до статті 112 ГПК України - переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, у разі їх наявності. А тому, керуючись ст.ст.32, 34, 79 ГПК України, вважаючи, що у матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті та у зв'язку з відсутністю підстав для зупинення провадження у справі, колегія суддів відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 20.06.2017р. представник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" подав усне клопотання про залучення до справи Рівненську районну державну адміністрацію.

Представник ТОВ "ОСОБА_2 Україна" заперечив проти заявленого представником ТОВ "Бау-Інвест" клопотання про залучення до справи Рівненської районної державної адміністрації, оскільки вважає, що дане клопотання є необгрунтованими.

Відповідно до положень ч.1 ст.27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки рішення прийняте судом першої інстанції за результатами розгляду даної справи не впливає на права та обовязки Рівненської районної державної адміністрації та не змінює права власності держави на спірну земельну ділянку, а набуття ТОВ «ОСОБА_2 Україна» права користування цією земельною ділянкою не змінює правомочності, що була у попереднього користувача.

У судовому засіданні представник позивача - ТОВ "Бау-Інвест" підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обгрунтування своєї позиції. Просить рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017р. у справі №918/45/17 в частині відмови у задоволенні позову ТОВ "Бау-Інвест" скасувати та прийняти нове рішення, яким зобов"язати ТОВ "ОСОБА_2 Україна" повернути ТОВ "Бау-Інвест" обєкт оренди за договором №3/14 від 01.12.2013р., а саме: земельну ділянку в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області на вул.Присадибна,9Б, інженерні комунікації (мережі водопостачання та водовідведення) та частину цегляної огорожі. В решті рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Представник відповідача ТОВ "ОСОБА_2 Україна" заперечив проти доводів апеляційної скарги ТОВ "Бау-Інвест" та надав пояснення в обгрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017р. у справі №918/45/17 є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, заперечення на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку про наступне.

В частині рішення про відмову у позові ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" про визнання договору оренди поновленим.

05.10.2007р. між Рівненською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ТОВ "Бау-Інвест" (орендар) укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки (договір оренди), за умовами якого орендодавець згідно з розпорядженням голови Рівненської районної державної адміністрації №692 від 10.11.2006р. передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування виробничої бази по виготовленню залізобетонних виробів за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (під господарськими будівлями та дворами на території Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області (п.1.1. договору оренди) (т.1, арк.справи 64, 65). Договір зареєстровано Рівненською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України", про що зроблено запис від 09.10.2007р. за №2 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Згідно п.2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,0 га.

На земельній ділянці не знаходяться об'єкти нерухомого майна (п.3 договору).

Відповідно до п.4 договору земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування виробничої бази по виготовленню залізобетонних виробів.

Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору).

Пунктом 15 договору сторони погодили, що земельна ділянка передається для будівництва та обслуговування виробничої бази по виготовленню залізобетонних виробів.

05.10.2007р. сторонами підписано акт приймання-передавання земельної ділянки (т.1, арк.справи 68).

До прав орендаря, визначених п.30 договору оренди, віднесено, зокрема право на передачу земельної ділянки в суборенду без зміни цільового призначення без отримання на те дозволу орендодавця, що кореспондується з вимогами ч.1 ст.8 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній станом на дату вчинення вказаного правочину).

10.03.2011р. між ТОВ "Бау-Інвест" (орендодавець) та ТОВ "ОСОБА_2 Україна" (орендар) укладено договір оренди №2/11 (договір), згідно з п.п.1.1., 1.2. якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне володіння та користування обєкт оренди: земельну ділянку площею 8010 м.кв. в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області на вул.Присадибна, 9Б, інженерні комунікації (мережі водопостачання і водовідведення) і частину цегляної огорожі (т.1, арк.справи 103-107).

Пунктом 1.4 договору сторони погодили, що об'єкт оренди передається орендарю з метою будівництва і обслуговування рухомого розчинного бетонного вузла, а також для здійснення продажу, ремонту, зберігання обслуговування будівельних, рухомих та інших кранів та будівельної техніки, іншої господарської діяльності орендаря згідно зі статутом.

У випадку припинення договору об'єкт оренди передається не пізніше 50 днів з дня припинення такого договору по акту з підписами сторін на умовах, визначених цим договором (п.1.10 договору).

Строк дії договору, відповідно до п.9.2, з моменту його підписання сторонами до 01.12.2013р.

01.12.2013р. ТОВ "Бау-Інвест" (орендодавець) та ТОВ "ОСОБА_2 Україна" уклали договір оренди №3/14, відповідно до п.п.1.2.1 якого, орендодавець надав орендарю у строкове платне користування земельну ділянку площею 8010 кв.м., що знаходиться на вул.Присадибна, 9б, в с.Велика Омеляна, Рівненський район, Рівненська область, до 31.12.2016р., яка передається в суборенду. Договір підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток (т.1, арк справи 6-10).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, уклавши вказаний договір, сторони припинили свої зобов'язання за договором оренди №2/11 від 10.03.2011р., а відтак, у взаємовідносинах щодо оренди земельної ділянки їхні права та обов'язки регулюються за договором оренди №3/14 від 01.12.2013р., що також підтверджується рішенням господарського суду Рівненської області від 16.05.2016р. у справі №903/22/16, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.08.2016р., що, в силу вимог ч.3 ст.35 ГПК України, має преюдиціальне значення.

Згідно п.1.3 договору оренди земельна ділянка, яка передається в суборенду, знаходиться у користуванні орендодавця на підставі договору оренди від 05.10.2007р., який зареєстровано Рівненською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України", про що зроблено запис від 09.10.2007р. за №2.

Згідно п.1.4. договору оренди, об'єкт оренди передається орендарю з метою будівництва і обслуговування рухомого розчинного бетонного вузла, а також для здійснення продажу, ремонту, зберігання обслуговування будівельних, рухомих та інших кранів та будівельної техніки, іншої господарської діяльності орендаря згідно зі статутом.

Строк дії договору, визначений п.10.2. договору, закінчився 31.12.2016р.

Порядок поновлення договору оренди врегульовано ст.33 Закону України "Про оренду землі", яка об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у ч.1 ст.33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (ч.ч.2 - 5 цієї статті).

Для застосування ч.1 ст.33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору оренди землі на новий строк; до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; немає письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 25.02.2015р. у справах №6-219цс14, №6-10цс15; від 18.03.2015р. у справах №6-3цс15, №6-4цс15).

Як вбачається з матеріалів справи, орендарем застосовано порядок пролонгації договору, передбачений ч.1 ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Згідно ч.2 ст.33 Закону України "Про оренду землі" орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч.3 зазначеної статті).

При цьому, п.10.3. договору оренди сторони передбачили, що по закінченню строку дії цього договору орендар вправі продовжити договір на 3 роки, про це він зобовязаний не пізніше ніж за 13 місяців до дати закінчення строку дії договору повідомити у письмовій формі про використання такого права. Якщо орендар не використовує це право у встановленій формі, то договір оренди автоматично (без укладення додаткових угод та договорів) продовжує строк дії на 2 роки, за умови, що жодна із сторін не заявить про припинення чи зміну договору до 31.12. попереднього року.

23.10.2015р. орендар направив орендодавцю повідомлення №23/10/15 про свій намір продовжити строк дії договору оренди на 3 роки. Повідомлення направлене за 14 місяців до закінчення строку дії, що кореспондується з умовами п.10.3. договору оренди.

Однак, як було вірно відмічено місцевим господарським судом, всупереч вимогам ч.3 ст.33 Закону України "Про оренду землі" до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар не додав проекту додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди.

Слід зазначити, що 29.11.2016р. орендар направив орендодавцю лист-повідомлення №29/11/16, до якого орендарем долучено проект додаткової угоди, однак, вказаний лист скерований поза межами строків, узгоджених сторонами у п.10.3. договору оренди та визначених ч.2 ст.33 Закону України "Про оренду землі", а тому не є належним доказом у підтвердження дотримання орендарем процедури, повязаної із продовженням строку дії договору оренди землі.

Відповідно ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

28.10.2015р. орендодавець направив орендару відповідь за №24, в якій повідомив про відмову продовжувати строк дії договору оренди №2/11 та просив повернути обєкт оренди на умовах, визначених договором. При цьому, орендодавець посилається на договір №2/11 від 10.02.2011р., який, як зазначалося, припинив свою дію 31.12.2013р.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Договором оренди №2/11 від 10.03.2011р. та договором оренди №3/14 від 31.12.2013р., сторони досягли домовленості щодо встановлення прав та обовязків щодо користування однією і тією ж земельною ділянкою площею 8010 кв.м., що знаходиться на вул.Присадибна, 9 б, в с.Велика Омеляна, Рівненський район, Рівненська область.

Сторони після закінчення строку дії договору оренди №2/11 від 10.03.2011р. та укладення нового договору оренди №3/14 від 31.12.2013р. продовжували здійснювати свої договірні правовідносини саме за договором оренди №2/11 від 10.03.2011р., вважаючи його помилково поновленим, що, зокрема, встановлено рішенням господарського суду Рівненської області у від 16.05.2016р. справі №903/22/16, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.08.2016р., рішенням господарського суду Волинської області від 16.12.2015р. у справі №903/360/15 про стягнення заборгованості по орендним платежам згідно з договором №2/11 від 10.03.2011р. з вересня 2014 року по лютий 2015 року, а також підтверджується призначенням платежів, зазначених у платіжних дорученнях орендаря, тощо.

Тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, хоч орендодавець у своїй відмові послався на договір оренди, який припинив свою дію, однак, висловив своє волевиявлення, спрямоване на припинення договірних відносин сторін, повязаних із користуванням земельною ділянкою площею 8010 кв.м., що знаходиться на вул.Присадибна, 9б, в с.Велика Омеляна, Рівненський район, Рівненська область, у строк, визначений у п.10.3. договору оренди, тобто до 31.12.2015р., та протягом місяця від дня отримання листа-повідомлення орендаря про його намір продовжити строк дії договору, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Лист №24 від 28.10.2015р., провадження у справі №903/22/16, лист №23 від 15.11.2016р., звернення до суду із позовом про зобов'язання повернути об'єкт оренди, свідчать про чітку позицію орендаря про небажання продовжувати строк дії договору оренди, тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що помилка у посиланні на інший договір є формальною та не впливає на позицію орендаря щодо відмови від пролонгування відносин, повязаних із орендою зазначеної земельної ділянки.

Також, для вирішення питання про наявність підстав для поновлення строку дії договору слід зясувати питання про належне виконання орендарем своїх обов'язків за договором.

Рішенням господарського суду Волинської області від 16.12.2015р. у справі №903/360/15 частково задоволено позов ТОВ "Бау-Інвест" до ТОВ "ОСОБА_2 Україна", предметом якого, зокрема, було стягнення заборгованості по орендним платежам згідно з договором №2/11 від 10.03.2011р. з вересня 2014р. по лютий 2015р. (яка погашена після звернення до суду з вказаним позовом). Хоч за вказаним судом рішенням стягувалася заборгованість за договором оренди №2/11 від 10.03.2011р., однак, як встановлено судовими рішеннями у справі №903/22/16, підстав для поновлення вказаного договору у встановленому чинним законодавством порядку не було, а уклавши 31.12.2013р. новий договір оренди, сторони по суті вирішили врегулювати свої права та обов'язки щодо орендованої земельної ділянки саме за вказаним правочином.

Як встановлено частинами 1,2 статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У силу вимог ч.1 ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Зважаючи, що орендар систематично не сплачував орендну плату (6 місяців), чим порушував права орендодавця на своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо сплати орендних платежів, обумовлених договором, є істотним порушенням договору. Отже, враховуючи період виникнення заборгованості, орендар виконував свої зобов'язання за договором оренди неналежним чином, а відтак не отримав права на поновлення договірних відносин, пов'язаних з орендою земельної ділянки.

Також судом першої інстанції вірно відмічено, що строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між Рівненською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ТОВ "Бау-Інвест" (орендар), закінчується 09.10.2017р., а тому договір оренди №3/14 від 01.12.2013р., укладений щодо земельної ділянки, переданої в суборенду, не може бути поновленим до 31.12.2019р., оскільки перевищуватиме строк дії договору оренди, що суперечить вимогам ст.8 Закону України "Про оренду землі" (строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі).

Враховуючи викладене, господарський суд Рівненської області дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог орендаря про поновлення та продовження строку дії договору №3/14 від 01.12.2013р. до 31.12.2019р.

В частині рішення про відмову у позові ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" про зобовязання, у зв"язку із закінченням 31.12.2016р. строку дії договору оренди "3/14 від 01.12.2013р., повернути обєкт оренди, а саме: земельну ділянку (літ.А-1) площею 8010 м2 в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області на вул.Присадибна, 9Б, інженерні комунікації (мережі водопостачання і водовідведення) та частину цегляної огорожі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2007р. ТОВ "Бау-Інвест" листом №54 звернулося до Великоомелянської сільської ради з проханням надати дозвіл ТОВ "ОСОБА_2 Україна" на будівництво розчинно-бетонного вузла на виділеній ТОВ "Бау-Інвест" в оренду земельній ділянці площею 2,0га, що знаходиться за адресою: вул.Присадибна, с.Велика Омеляна, Рівненський район.

25.04.2007р. рішенням Великоомелянської сільської ради №81 "Про дозвіл на будівництво розчинно-бетонного вузла" надано дозвіл ТОВ "ОСОБА_2 Україна" на будівництво розчинно-бетонного вузла в селі Велика Омеляна по вул.Присадибній на земельній ділянці площею 0,40 га, наданій ТОВ "Бау-Інвест". Зобов'язано ТОВ "ОСОБА_2 Україна" замовити в органах архітектури будівельний паспорт та отримати вихідні дані, необхідні для розробки проектно-кошторисної документації; розробити проектно-кошторисну документацію відповідно до вихідних даних, виданих органами архітектури, та погодити її у встановленому порядку; перед початком будівництва отримати в інспекції ДАБК дозвіл на виконання будівельно-монтажних робіт; закінчений будівництвом об'єкт представити державній приймальній комісії.

07.07.2007р. між ТОВ "ОСОБА_2 Україна" (замовник) та ТОВ "Монтажстальпроект" (виконавець) укладено договір №22-2007, за п.1.1. якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов'язання розробити робочий проект комплексу бетонного вузла в с.В.Омеляна Рівненського району по вул. Присадибній, 9Б.

ТОВ "Монтажстальпроект" розроблено проектну документацію (робочий проект) на будівництво бетонного вузла, яка 30.08.2007р. погоджена з ТОВ "Бау-Інвест".

28.08.2007р. між ТОВ-фірма "Сіменс Габро" (підрядник) та ТОВ "ОСОБА_2 Україна" (замовник) укладено договір, за умовами якого замовник доручив, а підрядник прийняв на себе виконання робіт по будівництву комплексу бетонного вузла ТОВ "ОСОБА_2 Україна" по вул.Присадибна, 9Б, в с.В.Омеляна, Рівненський район.

Факт виконання будівельних робіт підтверджується актами виконаних робіт форми КБ-2в за жовтень 2007 року.

За висновком комплексної державної експертизи №19/08 Рівненської обласної служби Української державної інвестиційної експертизи від 17.03.2008р. прийняті в робочому проекті містобудівельні та технічні рішення відповідають діючим нормативним вимогам і забезпечують експлуатаційну надійність.

При складанні вказаного висновку бралися до уваги висновки №2147/16-2/04 від 14.03.2008р. ГУ МНС України в Рівненській області, №21-23/51 від 14.02.2008р. Рівненської облсанепідстанції, №164.08.56-26.13.0 від 01.02.2008р. Рівненського ЕТЦ.

Розпорядженням Рівненської районної державної адміністрації №477 від 10.06.2008р. утворено державну приймальну комісію по прийняттю в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта-розчинно-бетонного вузла.

26.06.2008р. Рівненською міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю зареєстровано Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - розчинно-бетонного вузла, який складений 10.06.2008р., відповідно до якого: на об'єкті виконані згідно з ДБН всі роботи, передбачені проектною документацією, змонтоване і випробуване обладнання, проведені пусконалагоджувальні роботи згідно з технологічним регламентом, створені безпечні умови праці виробничого персоналу та перебування людей відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці, пожежної безпеки, екологічних та санітарних норм. Інвестиційна вартість будівництва за затвердженою документацією: усього 16 497,148 тис. грн, у тому числі: витрати на будівельно-монтажні роботи - 3297,745 тис. грн, машини, обладнання, інвентар - 8307,487 тис. грн (п.п.8, 12 Акту).

Розпорядженням Рівненської районної державної адміністрації "Про затвердження акту державної приймальної комісії" №511 від 24.06.2008р. затверджено акт державної приймальної комісії закінченого будівництвом об'єкту: "Розчинно-бетонний вузол" в с.Велика Омеляна Рівненського району по вул.Присадибній,9Б.

12.06.2015р. ПП "Техноком" виготовлено технічний паспорт на розчинно-бетонний вузол по вул.Присадибній, 9Б, с.В.Омеляна.

З наведеного вбачається, що будівництво розчинно-бетонного вузла здійснювалося на земельній ділянці, наданій в оренду ТОВ "Бау-Інвест" за договором оренди, укладеним з Рівненською районною державною адміністрацією, за згодою ТОВ "Бау-Інвест", а не за договором оренди №3/14 від 01.12.2013р., укладеним між ТОВ "Бау-Інвест" та ТОВ "ОСОБА_2 Україна".

При цьому, як вбачається з позовної заяви ТОВ "Бау-Інвест", обгрунтовуючи позовні вимоги останній посилається на положення договору оренди №3/14 від 01.12.2013р., а саме - п.5.5. та п.10.2. договору оренди:

- п.10.2. - договір діє до 31.12.2016р.

- п.5.5. договору - по закінченню строку дії договору, незалежно від правової підстави, орендар зобов'язується вилучити за власний рахунок завод по виготовленню товарного бетону і всі інші приміщення та обладнання, збудовані під час дії договору відповідно до п.1 договору, включаючи всі фундаменти заводу по виготовленню товарного бетону, бункери, переробне обладнання, та інші, існуючі на момент припинення договору, невід'ємні покращення території, приміщення, які знаходяться на земельній ділянці та мають огороджувальні спорудження, що зведені орендарем. У випадку припинення договору об'єкт оренди передається не пізніше 50 днів з дня припинення за актом, підписаним сторонами, на умовах, визначених цим договором (п.1.10. договору).

Отже, позивач - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" у позовній заяві просив суд зобов"язати відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" вилучити із земельної ділянки об'єкти нерухомого майна, зведені орендарем.

Однак, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Ч.1, 2 ст.3, п.1 ч.1 ст. 4, ч.ч.1, 2 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" унормовано, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державній реєстрації прав підлягає право власності. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених ст. 31 цього Закону.

Державна реєстрація права власності ТОВ "ОСОБА_2 Україна" на розчинно-бетонний вузол, який знаходиться за адресою: вул.Присадибна, 9Б, с.Велика Омеляна, Рівненський район, Рівненська область, відбулася 15.06.2015р., про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис за №10039546.

У силу вимог ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1-3 статті 321 Цивільного кодексу України, що кореспондуються з вимогами ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Частиною 1 статті 320, частиною 7 статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ОСОБА_2 Україна" є іноземним суб'єктом господарювання, тобто діяльність останнього в Україні підпадає під дію законодавства в сфері інвестиційної діяльності.

Так, за ч.1 ст.18, ч.1 ст.19 Закону України "Про інвестиційну діяльність" держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб'єктів. Захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих на створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об'єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, у тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності, а також іноземних інвестицій. Захист інвестицій забезпечується законодавством України, а також міжнародними договорами України. Інвесторам, у тому числі іноземним, забезпечується рівноправний режим, що виключає застосування заходів дискримінаційного характеру, які могли б перешкодити управлінню інвестиціями, їх використанню та ліквідації, а також передбачаються умови і порядок вивозу вкладених цінностей і результатів інвестицій. З метою забезпечення сприятливого та стабільного інвестиційного режиму держава встановлює державні гарантії захисту інвестицій. Державні гарантії захисту інвестицій - це система правових норм, які спрямовані на захист інвестицій та не стосуються питань фінансово-господарської діяльності учасників інвестиційної діяльності та сплати ними податків, зборів (обов'язкових платежів). Державні гарантії захисту інвестицій не можуть бути скасовані або звужені стосовно інвестицій, здійснених у період дії цих гарантій.

За ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній станом на дату набуття права власності на нерухоме майно) до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Як встановлено ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з ч.ч.1,2,6 ст.120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на дату набуття права власності на нерухоме майно) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених ст.121 ЗК України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Відповідно до ст.377 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній станом на дату набуття права власності на нерухоме майно) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Як встановлено ч.1 ст.141 Земельного кодексу України, ч.1 ст.31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором (ч.1 ст.34 Закону України "Про оренду землі").

Отже, при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без "оформлення" припинення права будь-якими актами та документами. Варто наголосити, що ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається.

Аналогічна правова позиція щодо застосування наведених норм матеріального права викладена у постановах Вищого господарського суду України від 09.07.2015р. у справі №910/23058/14 та від 19.01.2016р. у справі №910/15520/15.

Крім того, як зазначив Верховний Суд України у своїх постановах від 24.12.2010р. у справі № 21-54а10, від 24.12.2010р. у справі №21-59а10, відповідно до положень ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій розміщений цей об'єкт, а з ним - і обов'язок сплачувати земельний податок чи орендну плату).

Положення зазначених правових норм спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані, оскільки закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Такий підхід покликаний також захистити право власності осіб, яким належать об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці іншої особи, гарантоване, зокрема ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України. Йдеться про вимоги ч. 6 ст. 120 ЗК України, за якими у договорі купівлі-продажу (або іншому договорі про відчуження) будинку (будівлі, споруди) повинен позначатись кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, оскільки без отримання земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера власник об'єкта нерухомого майна буде позбавлений можливості реалізувати одну із правомочностей власника - право розпорядження таким нерухомим майном.

У той же час, за змістом ст.377 Цивільного кодексу України, ст.ст.120, 123, 124 Земельного кодексу України, ст.16 Закону України "Про оренду землі" з виникненням права власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку у користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення у строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган державної влади або місцевого самоврядування (постанови Верховного Суду України від 06.12.2010р. у справі №3-51гс10, від 12.09.2011р. у справі № 3-68гс11, від 12.09.2011р. у справі № 3-69гс11, від 12.09.2011р. у справі № 3-70гс11, від 14.11.2011р. у справі № 3-119гс11).

У зв'язку з набуттям ТОВ "ОСОБА_6 Україна" права власності на об'єкти нерухомого майна, збудовані на земельній ділянці, що перебуває в оренді за договором оренди земельної ділянки від 05.10.2007р., укладеним між Рівненською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ТОВ "Бау-Інвест" (орендар), а також з огляду на те, що фактичне користування земельною ділянкою здійснює новий власник, право оренди ТОВ "Бау-Інвест" на частину земельної ділянки, на якій розташований об'єкт нерухомості, належний ТОВ "ОСОБА_2 Україна", та яка необхідна для його обслуговування, припинилося.

Також, договір оренди №3/14 від 31.12.2013р. не пройшов державної реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством.

Так, відповідно до ч.5 ст.8 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній станом на дату укладення договору оренди) договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Приписами ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на дату укладення договору оренди) унормовано, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, орендар за договором оренди №3/14 від 31.12.2013р. не мав права приступати до використання земельної ділянки, у тому числі здійснювати її забудову.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ОСОБА_2 Україна" здійснив забудову земельної ділянки, належної на праві оренди ТОВ "Бау-Інвест" за договором оренди, укладеним з Рівненською районною державною адміністрацією, а не за договором оренди №3/14 від 01.12.2013р., укладеним між ТОВ "Бау-Інвест" та ТОВ "ОСОБА_2 Україна", відтак ТОВ "Бау-Інвест" не має права вимагати повернення земельної ділянки з урахуванням п.5.5. договору оренди (лише з інженерними комунікаціями (мережі водопостачання і водовідведення) та частиною цегляної огорожі), оскільки станом на час укладення вказаного договору на земельній ділянці вже був збудований об'єкт нерухомого майна - розчинно-бетонний вузол, у зв'язку з чим право оренди ТОВ "Бау-Інвест" припинилося автоматично, у силу вимог закону, а у ТОВ "ОСОБА_2 Україна" виникло право одержати земельну ділянку у користування (власність) у встановленому чинним законодавством порядку.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду про відсутність підстав як для задоволення позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" про зобов'язання повернути об'єкт оренди, так і позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау - Інвест" про визнання договору оренди поновленим.

Щодо твердження апелянта про не встановлення судом першої інстанції площі земельної ділянки, необхідної ТОВ «ОСОБА_2 Україна» для обслуговування розчинно-бетонного вузла, колегія суддів звертає увагу, що питання визначення розміру земельної ділянки не було предметом розгляду в межах заявлених сторонами позовних вимог, а спірна земельна ділянка має єдиний кадастровий номер, визначений відповідним органом державної влади у порядку, встановленому чинним законодавством.

Також, колегія суддів вважає, що судом вирішено та прийнято рішення щодо усіх складових обєкту оренди, а не лише земельної ділянки, що спростовує твердження апелянта про залишення судом першої інстанції поза увагою позовних вимог в частині повернення інженерних комунікацій (мереж водопостачання і водовідведення) та частини цегляної огорожі.

Зважаючи на вищевикладене, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" на рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017р. у справі №918/45/17 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Демянчук Ю.Г.