ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р. Справа № 926/1200/17

За позовом державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, м.Чернівці

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Чернівці

про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 36067,00 грн. та розірвання договору оренди нежитлового приміщення

Суддя Дутка В.В.

представники сторін:

від позивача - Попович Д.М., ліквідатор

від відповідача - не з'явився

в засіданні приймав участь представник Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області - Ямчук Ю.М., довіреність від 10.01.2017р.

СУТЬ СПОРУ: державне підприємство "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі - ДПДГ «Центральне») звернулося до господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 36067,00 грн., розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11.06.2015р. та зобов'язання відповідача звільнити та повернути нежитлове приміщення.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 04.04.2017р. порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 24.04.2017р.

Ухвалою суду від 24.04.2017р. розгляд справи відкладено на 15.05.2017р.

Ухвалою суду від 15.05.2017р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 07.06.2017р.

Ухвалою від 07.06.2017р. розгляд справи відкладено на 20.06.2017р.

19.06.2017р. через канцелярію суду подана зустрічна позовна заява про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним. Поряд з цим, відповідач подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом Національну академію аграрних наук України. Одночасно відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності у зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

Ухвалою від 20.06.2017р. відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

У судовому засіданні 20.06.2017р. представник позивача просив задовольнити позов.

Представник відповідача в засідання не з'явився, що не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Розглянувши клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національної академії аграрних наук України, суд зазначає таке.

Частина 1 ст. 27 ГПК України передбачає, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Виходячи з наведених законодавчих положень, аналізу суб'єктного складу, характеру правовідносин, а також враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залучення до участі у даній справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національної академії аграрних наук України, оскільки рішення суду у даній справі не може вплинути на права і обов'язки останньої.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив таке.

11.06.2015р. між ДПДГ «Центральне» (Орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладений договір оренди нежитлових приміщень, згідно п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове, строкове, платне користування (оренду) нежитлове приміщення (свинарник двохрядний, загальною площею 874 м.кв., що знаходиться на вулиці Каштанова), яке належить Орендодавцеві.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно п.7.1. договору, він укладений на два роки одинадцять місяців, вступає в силу 11.06.2015р. та діє до 10.05.2018р. Якщо жодна сторона в термін трьох місяців до закінчення дії договору не заявить про намір його розірвання, даний договір автоматично пролонгується на такий самий термін.

Відповідно до п.4.2. договору, сторони погодили, що до призначення та проведення незалежної оцінки Майна орендна плата встановлюється в розмірі 2 грн. за 1 м.кв. сума орендної плати складає 1748 грн. за 874 м.кв. з НДС.

У п.4.3. договору, сторони встановили наступний порядок здійснення розрахунків по оренді:

Орендні платежі у вказаному в п. 4.1. розмірі здійснюються щомісячно, шляхом перерахування цих платежів Орендарем на розрахунковий рахунок Орендодавця або готівкою. Строк сплати орендних платежів наступає протягом 30 днів з моменту прийняття об'єкту оренди за Актом приймання-передачі. Допускається внесення платежів за півроку або за рік наперед.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду Чернівецької області від 22.09.2016р. у справі №5027/805-6/2012 визнано банкрутом Державне підприємство «Дослідне господарство «Центральне».

Стаття 39 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачає, що ліквідатор з дня свого призначення пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

У лютому 2017 року Головним територіальним управлінням юстиції в Чернівецькій області проведено планову перевірку діяльності арбітражного керуючого Поповича Д.М. В ході перевірки досліджувалися питання виконання функцій ліквідатора ДП ДГ «Центральне». За результатами перевірки Головним територіальним управлінням юстиції в Чернівецькій області видано розпорядження №01 від 28.02.2017р. арбітражному керуючому Поповичу Д.М. під час виконання повноважень ДП ДГ «Центральне» у термін до 30 календарних днів здійснити необхідні юридичні дії, спрямовані на стягнення на користь банкрута дебіторської заборгованості та на повернення майна банкрута, яке знаходиться у третіх осіб. Для цього арбітражного керуючого зобов'язано зокрема подати до суду позов про стягнення дебіторської заборгованості з гр.ОСОБА_1

Таким чином, предметом позовних вимог є стягнення з відповідача заборгованості за оренду приміщення в сумі 36067,00 грн., розірвання спірного договору та зобов'язання відповідача звільнити та повернути позивачу нежитлове приміщення.

Дослідне господарство відповідно до п.п. 1.3, 2.2 Статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" є державним сільськогосподарським статутним суб`єктом підприємницької діяльності, що здійснює дослідну, господарську і комерційну діяльність з метою досягнення позитивних економічних результатів та одержання прибутку і підпорядковується Буковинській державній дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону та Національній академії аграрних наук України.

Згідно пункту 3.6 Статуту, економічною основою діяльності господарства є державна власність України на основі засоби, інше майно, закріплене академією за господарством, а також землі академії, які надані господарству згідно з державним актом на право постійного користування.

За п.4.10. Статуту, майно господарства є державною власністю, закріплене за ним Академією і належить йому на праві оперативного управління

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статей 626, 627 ЦК України).

Так, згідно п.4.23. Статуту ДПДГ «Центральне», Господарство може з дозволу Академії та в установленому нею порядку здавати в оренду нерухоме майно та приміщення, які обліковуються на балансі Господарства і тимчасово не використовуються в науково-дослідних, виробничих та інших господарських цілях, на вигідних для Господарства умовах на основі укладених договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, керуючись чинним законодавством України про оренду державного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, дозвіл Національної академії аграрних наук України на передачу в оренду спірного об'єкту оренди не надавався.

При укладенні договору оренди державного майна, сторони не дотримались встановленого ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" порядку укладення відповідного договору.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 ЦК України унормовано, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Згідно п. 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013р., якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч.3 ст.207 ГК України, виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Як зазначив пленум Вищого господарського суду України в п.2.7. Постанови від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Якщо господарське зобов'язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов'язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 ЦК України та частини другої статті 208 ГК України.

У п.2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» визначено, що з урахуванням змісту статті 236 ЦК України і частини третьої статті 207 ГК України зобов'язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 01.07.2015р. у справі №3-195гс15, яким зазначено, що фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Передача позивачем в користування відповідачу нежитлового приміщення (свинарник двохрядний, загальною площею 874 м.кв., що знаходиться на вулиці Каштанова) державної форми власності і укладення між ними спірного Договору, суперечать вимогам ст.761, ч.2 ст.203 ЦК України, оскільки вчинені за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, що згідно ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що договір оренди нежитлового приміщення від 29.11.2012р. підлягає визнанню недійсним, а зобов'язання за договором припиняються на майбутнє.

Поряд з цим, згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за договором за період з 11.06.2015р. по лютий 2017р. становить 36067,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензіями від 04.11.2016р. та від 06.02.2017р. про сплату боргу та вимогою прибути до орендодавця для перегляду умов використання орендованого приміщення. Однак, відповіді на претензію позивачем не отримано, заборгованість не перерахована.

Позов в частині стягнення заборгованості з орендної плати відповідачем не спростовано, доказів погашення боргу суду не подано.

Таким чином, борг з орендної плати за договором від 11.06.2015р. складає 36067,00 грн., а позов у цій частині є обґрунтованим.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК договір є підставою для виникнення зобов'язання. Таким чином, визнання недійсним договору тягне за собою припинення зобов'язання в силу того, що перестає існувати, власне, його підстава. За таких обставин одночасно з набранням рішенням щодо визнання договору оренди недійсним законної сили у відповідача настає обов'язок звільнити орендоване приміщення, оскільки підстава для користування ним відпала.

Враховуючи обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за оренду приміщення в сумі 36067,00 грн., позов в цій частині підлягає задоволенню, в решті позову про розірвання спірного договору та зобов'язання відповідача звільнити та повернути позивачу нежитлове приміщення суд відмовляє з підстав визнання судом договору оренди недійсним.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 27, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1.Відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

2.Позов задовольнити частково.

3.Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (м.Чернівці, вул.Каштанова,20, ) заборгованість 36067,00 грн., судовий збір 1600,00 грн.

4.Відмовити у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 11.06.2015р. та зобов'язання звільнити та повернути позивачу нежитлове приміщення.

5.Визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення від 11.06.2015р., укладеного між державним підприємством "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та припинити зобов'язання за договором на майбутнє.

Повне рішення складено 23.06.2017р.

Суддя В.В.Дутка