ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.06.2017 Справа № 907/631/16

Суддя господарського суду Йосипчук О.С.,

розглянувши матеріали за первісним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Малий Березний, Великоберезнянський район

до відповідача Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Полонина" Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист", с.Лумшори Перечинський район

про стягнення заборгованості в розмірі 1699636,41 грн.

та за зустрічною позовною заявою Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Полонина" Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист", с.Лумшори Перечинський район

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Малий Березний, Великоберезнянський район

про стягнення моральної шкоди в розмірі 30000грн.

За участі представників сторін:

від позивача (за первісним позовом) - ОСОБА_1, підприємець, Гриньо Д.Д., адвокат, дог. від 12.10.2016р.,

від відповідача - не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: стягнення 1699636,41 грн., в т. ч. 1539877,75 грн. втрат від інфляції та 159758,66грн. трьох процентів річних, нарахованих за прострочення виконання рішення суду - за первісним позовом та стягнення 30000грн. моральної шкоди - за зустрічним

Позивач за первісним позовом, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Вважає, що нараховані ним суми за період з 12.05.14 року по 06.07.17 підлягають до стягнення з відповідача у зв'язку з неналежним виконанням рішення господарського суду Закарпатської області від 25.12.2013 року у справі №907/1010/13, зміненого постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.05.14. Наголосив, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від боржника.

Відповідач за первісним позовом з вимогами не погоджується. Вважає що, оскільки наказ на виконання рішення суду по справі №907/1010/13 позивачем було передано до державної виконавчої служби, то правовідносини стосовно стягнення суми боргу регулюються спеціальним Законом «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну правову відповідальність за невиконання грошових зобов'язань, в т. ч. і ст. 625 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, звернувся до підприємця з зустрічним позовом та просить стягнути на свою користь 3000грн. моральної шкоди. Позов мотивує нанесенням шкоди репутації підприємства, заподіяної підприємцем ОСОБА_1 протиправним фінансуванням господарської діяльності Лумшорського дочірнього підприємства, внаслідок чого довіра до нього, як до суб'єкта туристичної та оздоровчої діяльності, з боку споживачів втрачена.

В судове засідання 27.06.17 позивач за зустрічним позовом уповноваженого представника не направив, натомість через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю забезпечити явку в судове засідання через перебування керівника на лікарняному. Таке клопотання судом відхилене через необґрунтованість та непідтвердженість документально. Відхиляючи клопотання відповідача, судом прийнято до уваги також тривалий розгляд справи у суді (що межує із порушенням розумних строків вирішення спору), і тривалу відсутність представника відповідача у судових засіданнях, а також відсутність будь-яких пояснень про необхідність чи обов'язкову присутність представника відповідача, відсутність будь-яких документально підтверджених пояснень про істотні обставини, які можуть бути встановленні, у разі з'явлення представника відповідача у засідання суду і унеможливлення вирішення спору без участі його представника, а також відсутність доказів на підтвердження підстав нез'явлення у засідання суду керівника відповідача чи його іншої уповноваженої особи. Із урахуванням вищеприведеного, суд дійшов висновку про те, що дії відповідача межують із проявами ознак свідомого затягування судового розгляду спору із необгрунтованим використанням своїх процесуальних прав.

Відповідач за зустрічним позовом проти задоволення зустрічного позову заперечує з підстав його необґрунтованості та безпідставності заявлених до нього вимог.

встановив:

За первісним позовом. Рішенням господарського суду Закарпатської області від 25.12.13 у справі №907/1010/13 присуджено до стягнення з Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчого комплексу «Полонина» Закарпатського обласного ЗАТ по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму 2241036,60грн., в т. ч. 1661899грн. основного боргу, 344126,93грн. пені, 164528,01 грн. інфляційних втрат та 70482,73грн. трьох відсотків річних, а також суму 44820,74грн. на відшкодування судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 травня 2014 року вказане вище рішення частково скасовано, зокрема, в частині стягнення пені в розмірі 3441296,93грн. та 164528,01грн. інфляційних втрат та прийнято в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено. В решті рішення господарського суду Закарпатської області залишено без змін.

Таким чином, судовими актами було установалено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у справі та обставини цього виникнення грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач за первісним позовом, посилаючись на наявність у відповідача простроченого грошового зобов'язання та неналежне виконання відповідачем рішення суду (несплату присудженої до стягнення суми в розмірі 1732381,73 грн.),а також з посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував і просить стягнути з відповідача за первісним позовом 1539877,75 грн. втрат від інфляції та 159758,66грн. трьох процентів річних за період з 12.05.14 року по 06.07.17р.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) просить стягнути на його користь моральну шкоду, заподіяної протиправними діями підприємця, які полягають у заданні шкоди репутації та втраті довіри з боку споживачів до підприємства, як суб'єкта туристичної та оздоровчої діяльності. Таку шкоду позивач оцінив у 30000 гривень. Як вбачається із матеріалів справи, обставини морального тиску позивач за зустрічним позовом пов'язує саме із наданням відповідачем за зустрічним позовом коштів у позику, повернення яких і стало предметом дослідження у справі №907/1010/13 та у цій справі. Окрім того, предметом первісного позову, як і зустрічного позову є грошові претензії сторін спору один до одного. Зважаючи на наведені у зустрічній позовній заяві підстави позову, судом і зроблено висновок про те, що зустрічний позов є взаємно пов'язаним із первісним (ст.60 ГПК України).

Заслухавши уповноважених представників сторін, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про повне задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав.

Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Так, згідно з частиною 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві від 01.07.2014 Верховний Суд України, з метою забезпечення правильного та однакового застосування судами норм права, виклав правову позицію, згідно з якою наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правильною є позиція судів, які здійснюють нарахування коштів відповідно до ст. 625 ЦК незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог Закону від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення викладені у п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 №14 .

Водночас, за наслідками перегляду Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 25.11.2015 у справі № 905/3137/14-908 /5775/14 з підстав, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 111-16 ГПК, Верховний Суд України прийняв постанову від 17.02.2016, в якій вказав, що виходячи із змісту ч.1 ст. 598, ст.ст. 599,600, 604-609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно з положеннями п.1 ч.2.ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.5 цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За таких обставин, заявлені позивачем в первісному позові до стягнення за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання суми 1539877,75 грн. втрат від інфляції та 159758,66грн. трьох процентів річних за період з 12.05.14 року по 06.07.17 є такими, що нараховані підставно, розрахунок судом перевірено, тому такі підлягають задоволенню повністю.

Доводи відповідача, викладені в письмовому відзиві спростовуються наведеним вище.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

За зустрічним позовом. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 3 постанови пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як встановлено судом, позивач за зустрічним позовом позовні вимоги обґрунтовує завданням шкоди репутації та втраті довіри з боку споживачів до підприємства, як суб'єкта туристичної та оздоровчої діяльності, які сталися через неправомірні дії ФОП ОСОБА_1

Поряд з цим, на підтвердження своїх доводів позивачем не подано жодного належного доказу, який би свідчив про факт моральних страждань, період цих страждань, про факт заподіяння саме відповідачем за зустрічним позовом шкоди діловій репутації підприємства, про наявність ділової репутації (гудвіл) та її зменшення, не навів також жодного аргументу стосовно існування причинно-наслідкового зв'язку між діями підприємця та зниження попиту на послуги підприємства. Позивачем також не обґрунтована та документально не підтверджена заявлена до стягнення сума моральної шкоди.

Зважаючи на таке, та із урахуванням того, що відповідач за зустрічним позовом стверджує про законність і обгрунтованість своїх спірних стосунків із позивачем, заперечує існування морального шкоди, яка пов'язана із отриманням юридичною особою додаткового фінансування своєї діяльності на поворотній умові, безоплатно та без будь-яких заперечень проти такого фінансування суд вважає позицію відповідача більш переконливою з огляду на принципи законності, змагальності та переконливості.

Вирішуючи спір за матеріалами зустрічного позову, судом прийнято до уваги також підтвердження правомірності дій відповідача, відсутність його протиправної поведінки, відсутність будь-яких обгрунтованих претензій морального чи матеріального характеру у спірній ситуації (обставини, встановлені у справі №907/1010/13), а також тривале непогашення позивачем грошової заборгованості перед відповідачем, єдиним джерелом доходу якого є індивідуальна господарська діяльність. Суд зауважує, що відносини між сторонами спору не є припиненими, як не є припиненим і грошове зобов'язання позивача за зустрічним позовом перед відповідачем, а це, у свою чергу, суттєво впливає на баланс охоронюваних законом інтересів з огляду на відсутність грошового зобов'язання відповідача за зустрічним позовом перед позивачем.

Власне тому, та із урахуванням правил ст.33 ГПК України, суд визнав непідтвердженим факт моральної шкоди, яку могло бути заподіяно позивачу за зустрічним позовом внаслідок неправомірних дій відповідача у спірній ситуації.

Виходячи з наведених норм та наявних у справі матеріалів суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України удовий збір покладається на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Полонина" Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист" (89215, Закарпатська обл., Перечинський район, с. Лумшори, 64, ) на фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) суму 1699636,41 грн. (Один мільйон шістсот дев'яносто дев'ять тисяч шістсот тридцять шість гривень 41 коп.), в т. ч. 159758,66 грн. (3%) річних та 1539877,75 грн. втрат від інфляції, а також суму 25494,55грн.(Двадцять п'ять тисяч чотириста дев'яносто чотири гривні 55 коп.) на відшкодування судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

4. Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.07.17р.

Суддя Йосипчук О.С.