ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

06.06.2017р. Справа № 905/78/16

Господарський суд Донецької області у складі колегії суддів: головуючого судді Ніколаєвої Л.В., суддів Попова О.В., Чорненької І.К., розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» в порядку ст. 121-2 ГПК України за вх. № 9488/17 від 05.04.2017р.

по справі № 905/78/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»

про стягнення 26 205 563,46 грн.,

за участю учасників процесу:

від скаржника (відповідача): не зявився

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю від 27.12.2016р. № 10/55/1

від органу ДВС: ОСОБА_2, за довіреністю від 29.12.2016р. № 815/20.3-03

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 06.09.2016р. по справі № 905/78/16, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.11.2016р., позов ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Енергомашспецсталь» на користь ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» 24 947 417, 23 грн. боргу за активну електроенергію, 929 933, 85 грн. пені, 63 404, 58 грн. 3% річних, 180 853, 81 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

06.12.2016р. на виконання вказаного рішення видано відповідні накази.

05.04.2017р. за вх. № 9488/17 господарський суд одержав скаргу ПАТ «Енергомашспецсталь» в порядку статті 121-2 ГПК України, згідно з якою останнє просить суд визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3; скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника від 24.01.2017р. у межах виконавчого провадження ВП № 53276693 по примусовому виконанню наказу господарського суду Донецької області по справі № 905/78/16 від 06.12.2016р.

В обґрунтування вимог скарги скаржник посилається на порушення органом ДВС ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо не надіслання боржнику постанови про накладення арешту на майно боржника від 24.01.2017р., ч. 5 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту на майно боржника, а не кошти, які містяться на рахунках боржника. Також скаржник посилається на те, що ухвалою ГСДО від 30.01.2017р., залишеною без змін постановою ДАГС від 21.02.2017р., боржнику надано відстрочку виконання рішення на 1 рік. Поряд з цим, скаржник зазначає, що у період дії відстрочки виконання рішення останнім здійснено часткову оплату боргу в розмірі 10 500 000 грн.

Водночас, у прохальній частині скарги скаржник просить суд визнати поважними причини пропуску строку на оскарження та поновити ПАТ «Енергомашспецсталь» строк на подання скарги.

Ухвалою ГСДО від 11.04.2017р. призначено судове засідання на 27.04.2017р. для вирішення питання про прийняття скарги ПАТ «Енергомашспецсталь» на дії органу ДВС до розгляду.

Ухвалою ГСДО від 27.04.2017р. відновлено ПАТ «Енергомашспецсталь» строк для подання скарги в порядку ст.121-2 ГПК України. Розгляд скарги призначено на 24.05.2017р.

17.05.2017р. за вх. № 13903/17 господарський суд одержав доповнення скаржника на дії держвиконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ, в яких скаржник посилається на порушення державним виконавцем порядку накладення арешту на майно з огляду на те, що в заяві про відкриття виконавчого провадження стягувачем не зазначено конкретне майно боржника, на яке повинно бути накладено арешт, а державний виконавець, не перевіривши його наявність, наклав арешт на все майно боржника, не конкретизувавши його.

24.05.2017р. за вх. № 14526/17 господарський суд одержав письмові пояснення скаржника щодо надання ухвалою ГСДО від 30.01.2017р., залишеною без змін постановою ДАГС від 21.02.2017р., відстрочки виконання рішення на 1 рік та вжиття боржником заходів щодо погашення заборгованості за наказом.

24.05.2017р. за вх. № 14550/17 господарський суд одержав матеріали виконавчого провадження ВП № 53276693 з примусового виконання наказу ГСДО від 06.12.2016р. № 905/78/16.

24.05.2017р. за вх. № 14495/17 господарський суд одержав письмові пояснення позивача, згідно з якими останній посилається на те, що виконавче провадження з примусового виконання наказу ГСДО від 06.12.2016р. № 905/78/16 зупинено у звязку з наданням судом відстрочки виконання рішення відповідно до ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», а згідно з приписами п. 18 Інструкції з організації примусового виконання рішень та ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження» відстрочка виконання рішення не є підставою для скасування раніше вжитих заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 24.05.2017р. оголошено перерву до 06.06.2017р.

30.05.2017р. за вх. № 15057/17 господарський суд одержав доповнення скаржника до скарги, в яких останній посилається на те, що постанова про арешт майна боржника від 24.01.2017р. винесена державним виконавцем незаконно з огляду на те, що заява стягувача не містить переліку конкретного майна боржника, у її прохальній частині лише зазначено про арешт майна на коштів та оголошення заборони на його відчуження, виходячи при цьому з того, що ст.ст. 13, 26, 56 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника накладається державним виконавцем негайно після відкриття виконавчого провадження тільки у разі, якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувачем зазначено конкретне майно боржника. У інших випадках, виявлення такого майна та його арешт повинні здійснюватися державним виконавцем у 10 денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, а постанова про арешт виноситися не пізніше наступного робочого дня після виявлення такого майна.

Скаржник у судове засідання 06.06.2017р. не зявився, але 06.06.2017р. за вх. № 04-21/1803 на офіційну електронну адресу господарського суду надійшло клопотання скаржника, в якому останній підтримує вимоги скарги та просить розглянути скаргу за відсутністю його представника у судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні 06.06.2017р. проти вимог скарги заперечив, просив суд відмовити у її задоволенні.

Представник органу ДВС у судовому засіданні 06.06.2017р. надав письмові заперечення на скаргу за вх. № 15468/17 від 06.06.2017р., в яких останній просить суд у задоволенні скарги відмовити з огляду на те, що арешт на майно боржника накладений в порядку ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження», а також зазначає, що у звязку із наданням господарським судом відстрочки виконання рішення виконавче провадження зупинено відповідно до ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження». Водночас, згідно зі ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно боржника, у т.ч. на кошти на рахунках боржника та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається.

Розглянувши скаргу ПАТ «Енергомашспецсталь» та заслухавши пояснення представників сторін та органу ДВС, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги, з наступних мотивів.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписами ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили.

Як вище встановлено судом, на виконання рішення ГСДО від 06.09.2016р. по справі № 905/78/16, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.11.2016р., господарським судом 06.12.2016р. видані накази в т.ч. про стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» на користь ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» 24 947 417,23 грн. боргу за активну електроенергію.

За приписами ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У п. 1 ч. 1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З наведеного вбачається, що на підставі заяви стягувача арешт може бути накладений одночасно і на кошти, що містять на рахунках боржника, і на майно, що належить боржнику, під час відкриття виконавчого провадження. При цьому якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження зазначено конкретне майно, то арешт накладається на таке конкретне майно. В разі, якщо таке майно не визначено, то арешт накладається на все майно в межах суми стягнення за виконавчим документом із врахуванням виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2016р. позивач (стягувач) звернувся до ВПВР ДДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження за вих. № 08-18/2838, в якій просив відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання наказу ГСДО № 905/78/16 від 06.12.2016р., накласти арешт на майно та кошти ПАТ «Енергомашспецсталь», та оголосити заборону на його відчуження.

24.01.2017р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу ГСДО № 905/78/16 від 06.12.2016р., про що винесено відповідну постанову від 24.01.2017р. ВП № 53276693. Водночас, вказаною постановою з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 2 494 741,72 грн.

Постановами ВП № 53276693 від 24.01.2017р., 26.01.2017р., 07.02.2017р. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 27 442 158,95 грн.

Разом з тим, 24.01.2017р. державним виконавцем також накладено арешт на все майно, що належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 27 442 158,95 грн., про що винесено відповідну постанову від 24.01.2017р. ВП № 53276693.

Виходячи з того, що у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувачем не визначено конкретне майно, державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення за виконавчим документом із врахуванням виконавчого збору, що, за висновками суду, відповідає вимогам ст.ст.26, 56 ЗУ «Про виконавче провадження», а отже державним виконавцем дотримано порядок накладення арешту на майно боржника.

При цьому, посилання скаржника на те, що арешт на майно боржника може бути накладений лише у випадку відсутності у боржника коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості з огляду на приписи ст.ст. 48, 52 ЗУ «Про виконавче провадження» є помилковими, оскільки, як вище зазначено, ЗУ «Про виконавче провадження» не містить заборони щодо одночасного накладення арешту на грошові кошти та майно боржника в межах суми стягнення за наказом та виконавчого збору, а положеннями вказаних статей Закону врегульований порядок саме звернення стягнення на майно, а не накладення арешту на нього.

Посилання скаржника на те, що арешт на майно боржника може бути накладений лише після виявлення такого майна у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження з огляду на приписи ст. ст. 13, 48 ЗУ «Про виконавче провадження», не прийняті судом до уваги, оскільки, відповідно по приписів ст. ст. 26, 56 ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі заяви стягувача під час відкриття виконавчого провадження арешт може бути накладений на все майно боржника, яке не є індивідуально визначеним, що не потребує вчинення державним виконавцем додаткових дій щодо його виявлення.

Посилання скаржника на те, що постанову про арешт майна боржника від 24.01.2017р. не надіслано скаржнику не відповідають дійсності та відхилені господарським судом, оскільки вказана постанова одержана скаржником 03.02.2017р. за вх. № 9/308, про що свідчить відповідна відмітка останнього на супровідному листі ВПВР ДДВС від 24.01.2017р. № 53276693/20.1/4.

Посилання скаржника на те, що ухвалою ГСДО від 30.01.2017р., залишеною без змін постановою ДАГС від 21.02.2017р., боржнику надано відстрочку виконання рішення на 1 рік, також не прийняті судом до уваги, оскільки така відстрочка виконання рішення суду надана після винесення постанови про арешт майна від 24.01.2017р. Разом з тим, відповідно до приписів ст. ст. 34, 35 ЗУ «Про виконавче провадження» надання судом відстрочки виконання рішення суду є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу ГСДО № 905/78/16 від 06.12.2016р., про що державним виконавцем і винесено відповідну постанову від 20.02.2017р. При цьому, арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі, на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається.

Посилання скаржника на те, що останнім здійснено часткове погашення боргу не прийняті судом до уваги, оскільки з наданих до суду платіжних доручень № 5293 від 20.02.2017р., № 126 від 22.02.2017р., № 136 від 23.02.2017р., № 6026 від 28.02.2017р., № 4738 від 22.03.2017р. вбачається, що таке погашення заборгованості здійснено скаржником після винесення постанови про арешт майна від 24.01.2017р.

Пункт 1 статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду» (справи «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р., «Ромашов проти України» від 27.07.2004р., «Дубенко проти України» від 11.01.2005р., «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011р. та інші).

У рішенні від 05.07.2012 у справі Глоба проти України (no. 15729/07) Європейський суд з прав людини також вказує, що п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до п. 9.13. Постанови Пленуму ВГСУ № 9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи наведене, господарський суд дійшов висновку про вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника від 24.01.2017р., які спрямовані на реальне виконання рішення суду, у відповідності з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження», а отже доводи скаржника є неправомірними, у звязку з чим скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» в порядку ст. 121-2 ГПК України за вх. № 9488/17 від 05.04.2017р.

Ухвала суду може бути оскаржена у встановленому ГПК порядку.

Головуючий суддя Л.В. Ніколаєва

Суддя О.В. Попов

Суддя І.К. Чорненька