КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2017 р. Справа№ 910/582/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.06.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт» на рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2017 року

по справі №910/582/17 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт»

до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення заборгованості 239 662,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.03.2017 року у справі № 910/582/17 у задоволенні позовних вимог Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт» до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2017 у справі № 910/582/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу №910/582/17 до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає подану позивачем апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу. Представник відповідача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Представник просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 17.03.2017 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» є власником приміщення готельно-учбового комплексу, загальною площею 4 675,00 кв.м. в місті Києві по вул. Якіра, 8, де створено ОСББ.

Відповідно до п. 1.1 статуту позивача, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ОСББ «Моноліт», протокол № 6 від 19.07.2013 року, позивач створений власниками квартир та приміщень багатоквартирних будинків № 8, 10, 10а по вулиці Якіра у місті Києві відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та п. 5. ч 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власник квартири у багатоквартирному будинку є співвласником багатоквартирного будинку.

Отже відповідач є співвласником багатоквартирного житлового будинку № 8 по вул. Якіра у м. Києві.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання має право встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.

Так, 07.07.2015 року протоколом правління № 5, було затверджено нові тарифи на ІІ півріччя 2015 року та котрі діють на даний час. Згідно протоколу № 5 від 07.07.2015 року, тариф на утримання будинків та прибудинкової території для відповідача визначався у розмірі 1,89 грн. за кв.м. площі нерухомості, котра перебуває у власності останнього.

Підставою для звернення з даним позовом до суду на думку позивача є неоплата відповідачем позивачу внесків на утримання будинків та прибудинкової території на протязі 2015-2016 років.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок споживача, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.ч. 7 - 9 ст. 22 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир, приміщень, що не обладнані приладами обліку, зобов'язані укласти договір про обслуговування та оплату комунальних послуг з управителем незалежно від членства в об'єднанні.

Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об'єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку.

Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Стаття 13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлює, що відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі типового договору, форму якого затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов'язковим і не залежить від членства в об'єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Як зазначає позивач, відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання - не оплатив внески на утримання житлового будинку та прибудинкової території у зв'язку з чим утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунком Об'єднання.

Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем не було укладено жодного правочину, який би регулював правовідносини сторін стосовно утримання житлового будинку та прибудинкової території, або порядок розрахунків та сплату внесків.

Колегія суддів апеляційного господарського суду критично відноситься на посилання позивача у позовній заяві на рахунки що підтверджують заборгованість відповідача. Як встановлено судом, рахунки на які посилається позивач (№ ОУ-0000316 від 30.11.2015 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000346 від 31.12.2015 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000370 від 31.01.2016 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000390 від 29.02.2016 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000411 від 31.03.2016 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000444 від 30.04.2016 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000473 від 31.05.2016 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000496 від 30.06.2016 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000527 від 31.07.2016 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000563 від 31.08.2016 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000585 від 30.09.2016 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000613 від 31.10.2016 на суму 8 835, 75 грн.; № ОУ-0000642 від 30.11.2016 на суму 8 835, 75 грн.) в матеріалах справи відсутні. Вказані рахунки позивачем не було надано суду, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у Київському апеляційному господарському суді. Докази направлення їх відповідачу та отримання останнім, матеріали справи також не містять.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що ні статутом позивача ні будь-якими іншими документами не визначено чіткі строки здійснення платежів за послуги по утриманню будинків та прибудинкової території за адресою м. Київ, вул. Якіра, 8, заявлених позивачем до стягнення.

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 114 864, 75 грн. На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволення позову щодо вказаної суми основного боргу.

Оскільки, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції дійшли до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову щодо стягнення основної суми боргу, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача пені в сумі 114 864, 75 грн., інфляційних втрат в розмірі 8 092, 70 грн., а також 3% річних в сумі 1 840, 24 грн., як такі, що є похідними вимогами від основної суми боргу.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України не доведено наявності підстав для стягнення з відповідача вказаної заборгованості.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2017 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2017 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт» на рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2017 року по справі № 910/582/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.03.2017 року по справі № 910/582/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/582/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко