ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

04 липня 2017 року Справа № 5023/5847/11

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Коваленка В.М.,
Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4
на ухвалугосподарського суду Харківської області від 15.09.2015
та постановуХарківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015
у справі№ 5023/5847/11 господарського суду Харківської області
за заявоюФізичної особи-підприємця ОСОБА_5
провизнання банкрутом
за участю представників сторін: Корольова В.В. - ліквідатора Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5; Самсоновича О.А. - представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс"; ОСОБА_4; ОСОБА_8 - представника ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.09.2015 у справі №5023/5847/11 про визнання банкрутом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі №5023/5847/11, заяву Приватного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 15.10.2011, укладений між ФОП ОСОБА_5 в особі арбітражного керуючого Шинкарчука А.В. та гр.ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. в реєстрі за №991 на підставі протоколу проведення прилюдних торгів №7 від 26.07.2011 щодо реалізації нежитлових приміщень першого поверху в літері АДРЕСА_1.

Вказані ухвала та постанова мотивовані порушенням ліквідатором вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" під час продажу спірних нежитлових приміщень у процедурі ліквідації банкрута - ОСОБА_5, що є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаними ухвалою та постановою, особа, яка не брала участі у розгляді справи, - ОСОБА_12, скориставшись наданим ст.107 ГПК України правом, звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Водночас скаржницею заявлено клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги.

Як роз'яснено в п. 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 24.10.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII-І Господарського процесуального кодексу України", ГПК не встановлено строк для звернення до господарського суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку подання касаційної скарги. Клопотання про відновлення строку подання касаційної скарги розглядається колегією суддів без виклику осіб, які беруть участь у справі, одночасно з вирішенням питання про прийняття касаційної скарги до провадження. Відповідно до статті 53 ГПК відновлення пропущеного процесуального строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску. У разі задоволення клопотання про відновлення пропущеного строку про це зазначається в ухвалі про прийняття касаційної скарги до провадження.

Враховуючи викладене, ухвалою Вищого господарського суду України від 06.06.2017 відновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 15.09.2015 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі № 5023/5847/11, призначено розгляд касаційної скарги у засіданні Вищого господарського суду України на 04.07.2017.

Перевіривши у судовому засіданні 04.07.2017 наведені в касаційній скарзі доводи, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що ОСОБА_4 не має права на касаційне оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 15.09.2015 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі №5023/5847/11, а тому касаційне провадження за її скаргою підлягає припиненню, виходячи з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем і в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, у пунктах 8, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 "Про незалежність судової влади" роз'яснено, що звернення до суду здійснюється у формі, порядку, випадках та особами, передбаченими процесуальним законом; звернення у справах інших осіб у всіх випадках, а учасників процесу - поза випадками, передбаченим процесуальним законом, розгляду судами не підлягають; оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом.

Відповідно до частини другої статті 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, провадження у справах про банкрутство регулюється ГПК України у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу або процесуальної дії, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно з ст. 107 ГПК України особи, які не брали участі у справі, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду у разі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 23.12.2015 у справі № 5024/1463/2012, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відтак, подана касаційна скарга розглядається в межах доводів про порушення ухвалою господарського суду Харківської області від 15.09.2015 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі №5023/5847/11 прав та обов'язків ОСОБА_4

У свій касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що спірні нежитлові приміщення були відчужені ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13, яка у подальшому їх відчужила ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2012.

Таким чином, на думку заявниці, суди попередніх інстанцій, не залучивши її до участі у справі, вирішили питання про її права та обов'язки, оскільки станом на момент розгляду заявленої ПАТ "ВТБ Банк" вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.10.2011, укладеного між ФОП ОСОБА_5 в особі арбітражного керуючого Шинкарчука А.В. та гр.ОСОБА_10, та ухвалення господарськими судами судових рішень, нежитлові приміщення, які є предметом спірного договору купівлі-продажу, належали ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваних ухвали та постанови, ОСОБА_4 не була учасником спірних правовідносин, що виникли у зв'язку з відчуженням спірного нерухомого майна у процедурі ліквідації банкрута - ОСОБА_5 з подальшим укладанням договору купівлі-продажу від 15.10.2011, який є предметом розгляду у даній справі на відповідності його вимогами чинного законодавства; не була вона учасником цих правовідносин і на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції; у мотивувальних частинах оскаржуваних ухвали та постанови у даній справі відсутні будь-які висновки суду про права та обов'язки скаржниці. Відсутні й прямі вказівки про права та обов'язки цієї особи і в резолютивній частині ухвали суду першої інстанції, залишеної без змін апеляційним судом.

Крім того, зважаючи на предмет вимоги ПАТ "ВТБ Банк", фактичні та правові підстави цієї вимоги, суть правовідносин, що склались між учасниками спору і були досліджені судами попередніх інстанцій, такі висновки чи вказівки і не могли міститися в оскаржуваних судових рішеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що ОСОБА_4 не довела того, що її права та інтереси порушені рішеннями місцевого та апеляційного господарських судів.

У пункті 6.3.постановипленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що у розгляді касаційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи господарським судом нижчої інстанції і яка вважала, що таким господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, касаційна інстанція, прийнявши касаційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягає поверненню з передбачених ГПК України підстав), повинна з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі. Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи судовими рішення місцевого та апеляційного господарських судів не порушено та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі попередніми судовими інстанціями не вирішувалися, то суд касаційної інстанції своєю ухвалою припиняє касаційне провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт касаційного оскарження.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що ОСОБА_4 не є особою, права якої порушено оскаржуваними судовими рішеннями, отже, не може бути ініціатором перегляду судових рішень у касаційному порядку, що унеможливлює подальше здійснення касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 та є підставою для його припинення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Керуючись статтями 80, 86, 107, ГПК України, Вищий господарський суд України, -

УХВАЛИВ :

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу господарського суду Харківської області від 15.09.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі №5023/5847/11 припинити.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді В.М. Коваленко

В.Я. Погребняк