Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

06 липня 2017 року Справа №927/521/17

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", б-р. ОСОБА_1 18, м. Київ, 01030

В особі: Чернігівської філії ПАТ "Укртелеком, пр-т Миру 28, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Управління соціального захисту населення Щорської районної державної адміністрації, вул. Гомельська, 26, м. Сновськ, Чернігівська область, 15200

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 казначейська служба України в особі управління Державної казначейської служби у Сновському районі Чернігівської області, вул.. Залізнична, 2, м. Сновськ, Чернігівська область, 15200

Предмет спору: про стягнення 107134,57 грн.

Суддя Фетисова І.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 старший юрисконсульт відділу правового забезпечення, довіреність №1330 від 12.12.2016;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не зявився.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 107477,34 грн. заборгованості по компенсації вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян за період грудень 2015 року - грудень 2016 року.

Ухвалою суду від 31.05.2017 було порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 13.06.2017.

У судове засідання від 13.06.2017 з'явився уповноважений представник позивача.

Відповідач у судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

До початку судового засідання через засоби поштового звязку від відповідача надійшов відзив на позов №05-43/2278 від 07.06.2017 разом з додатками який судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

Окрім того, до початку судового засідання через засоби поштового звязку від відповідача надійшло клопотання №05-43/2284 від 08.06.2017 про залучення до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_2 казначейську службу України в особі управління Державної казначейської служби у Сновському районі Чернігівської області та відкладення розгляду справи у звязку з таким залученням.

Клопотання судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні представником позивача було подано письмові пояснення №14-11/280 від 13.06.2017 щодо розміру пільг, який застосовується по кожній категорії пільговиків та направлення актів звіряння розрахунків за надані послуги населенню на які надаються пільги, які судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості щодо ознайомлення та підготування власної письмової позиції за клопотанням відповідача про залучення до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_2 казначейську службу України в особі управління Державної казначейської служби у Сновському районі Чернігівської.

Вказане клопотання представника позивача було судом задоволено, у звязку з чим було відкладено розгляд справи на 26.06.2017, а також було зобовязано сторін провести звіряння помісячних сум вартості наданих пільг на послуги звязку по кожній пільговій категорії населення за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року.

У судове засідання від 26.06.2017 з'явився уповноважений представник позивача.

Відповідач не з'явився, уповноваженого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

До початку судового засідання через засоби поштового зв'язку від відповідача надійшов лист №01-03/2454 від 20.06.2017 про направлення даних щодо проведення звіряння правомірності надання пільг, який судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання на електронну адресу суду від відповідача надійшла сканована копія заяви №01-03/2535 від 26.06.2017 в якій відповідач просить долучити дану заяву з доданими документами до матеріалів справи, врахувати зазначені документи та доводи відповідача по вирішенню справи, залучити до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_2 казначейську службу України в особі управління Державної казначейської служби у Сновському районі Чернігівської області, відмовити у задоволені позову повністю та здійснити розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача.

Також, до початку судового засідання відповідачем було направлено текст вищевказаної заяви через засоби факсимільного зв'язку.

Представник позивача проти задоволення такої заяви в частині долучення до матеріалів справи та розгляду справи без участі уповноваженого представника відповідача не заперечував.

Суд задовольнив вищевказану заяву відповідача в частині залучення до матеріалів справи такої заяви разом з додатками та здійснення розгляду справи без участі уповноваженого представника відповідача.

Представник позивача заперечував проти задоволення поданої відповідачем заяви в частині залучення до участі у справі другого відповідача, у зв'язку з чим представником позивача було подано письмові пояснення №14-11/250-1 від 26.06.2017 з обґрунтуванням таких заперечень.

Окрім того, у судовому засіданні представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог №14-11/250-3 від 26.06.2017, відповідно до якої позивач зменшує розмір заявлених вимог про стягнення заборгованості по компенсації вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян на суму 342,77 грн., у зв'язку із здійсненим сторонами звірянням взаємних розрахунків та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 107134,57 грн. та повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 5,14 грн. внаслідок зменшення розміру позовних вимог.

Оскільки подана представником позивача заява про зменшення позовних вимог не суперечить нормам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та не порушує охоронюваних законом інтересів інших осіб, а тому така заява позивача судом приймається, судом визначено суму заявлених позовних вимог (ціну позову) у розмірі 107134,57 грн..

Судом було повідомлено представника позивача, що розгляд питання про повернення суми надмірно сплаченого судового збору при винесені рішення у даній справі.

Судом, за результатами розгляду заяви відповідача про залучення другого відповідача, відмовлено в задоволенні такої заяви, при цьому на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 казначейську служба України в особі управління Державної казначейської служби у Сновському районі Чернігівської області, у звязку з чим відкладено розгляд справи на 06.07.2017.

У судове засідання 06.07.2017 зявився уповноважений представник позивача.

Відповідач та третя особа у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До початку судового засідання через засоби поштового звязку від відповідача надійшла заява №01-03/2535 від 26.06.2017 з додатками, яка була надіслана відповідачем у судове засідання від 26.06.2017 на адресу суду через електронну пошта та засоби факсимільного звязку.

Вказана заява разом з додатками судом прийнята та залучена до матеріалів справи.

До початку судового засідання через засоби поштового звязку від відповідача надійшла заява №01-03/2668 від 03.07.2017 щодо правової позиції відповідача по суті спору з урахуванням зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до даної заяви відповідач просить долучити дану заяву до матеріалів справи, відмовити у задоволені позовних вимог повністю та здійснити розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача.

Окрім того, у даній заяві відповідачем зазначено, що з огляду на норми Бюджетного кодексу України та Закону України Про державний бюджет на 2016 рік відповідач не мав повноважень головного розпорядника бюджетних коштів, оскільки не мав бюджетних призначень на компенсацію пільг на послуги звязку. Також, у такій заяві відповідачем зазначено про підсудність спірних правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем адміністративному судочинству.

Представник позивача не заперечував проти задоволення такої заяви в частині здійснення розгляду справи без участі уповноваженого представника відповідача.

Вказана заява судом прийнята, задоволена в частині здійснення розгляду справи без участі уповноваженого представника відповідача, залучена до матеріалів справи, розгляд справи здійснюється без участі уповноваженого представника відповідача.

До початку судового засіданні через засоби поштового звязку від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі №03/51/662 від 03.07.2017, в яких третя особа зазначає, що бюджетні фінансові зобовязання, зокрема, на виплату пільг за послуги звязку обліковуються органами Державної казначейської служби не залежно від визначення на цю мету бюджетних призначень, що і було зроблено третьою особою, натомість протягом 2016 року відповідачем до органів Державної казначейської служби не надавалися документи для реєстрації бюджетних фінансових зобовязань за такі пільги на послуги звязку.

У звязку з викладеним третя особа просить врахувати такі пояснення при винесені судом рішення.

Вказані письмові пояснення судом прийнято та залучено до матеріалів справи.

Окрім того, до початку судового засідання через засоби факсимільного звязку від третьої особи надійшло клопотання №03-51/686 від 05.07.2017 про здійснення розгляду справи без її уповноваженого представника.

Представник позивача не заперечував проти задоволення такої заяви третьої особи.

Вказана заява третьої особи судом задоволена, залучена до матеріалів справи, розгляд справи здійснюється без її участі.

У судовому засіданні представником позивача було подано клопотання б/н від 06.07.2017 про долучення до матеріалів справи доказів направлення третій особі позовної заяви та доданих до неї документів (фіскальний чек, опис вкладення, реєстр поштових відправлень), вказане клопотання судом задоволено, зазначені документи долучено до матеріалів справи.

Представник позивача виклав позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Розглянувши подані матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення представника позивач, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 за № 2017 ІІІ. Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно Законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг звязку та критерії їх надання. ОСОБА_2 соціальні гарантії є обовязковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ № 295 від 11.04.2012 року, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України. Позивач є оператором телекомунікацій, за рішенням НКРЗІ від 28.09.2006 р. № 384 його включено до Реєстру Операторів, провайдерів телекомунікацій за № 74.

Публічне акціонерне товариство „Укртелеком", в особі Чернігівської філії, надає телекомунікаційні послуги категоріям споживачів з урахуванням встановленим їм пільг у відповідності до наступних законодавчих актів: Закон України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закон України Про жертви нацистських переслідувань, Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", Закон України „Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закон України "Про охорону дитинства", Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обовязок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги звязку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обовязок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256 було затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

На момент винесення рішення вказана Постанова КМУ №256 від 04.03. 2002 року є чинною в редакції станом на 20.03.2015 року та момент виникнення та тривалості спірних правовідносин.

Пунктом 3 порядку № 256 визначено, що головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питань праці та соціального захисту населення.

Частиною 1 пункту 8 Порядку № 256 визначено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховується протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів у пятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг ( ч. 2 п. 8 Порядку № 256).

Натомість за період з 01.12.2015 р. по 31.12.2016 р. позивачем було надано пільговим категоріям споживачів послуги, при цьому жодні кошти на компенсацію витрат за надані пільги за послуги звязку на рахунок від відповідача не надійшли.

Так, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння рахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрації, виконкомів міських рад до 22 числа місяця, що настає за звітним щодо пільг з послуг звязку населенню ( п. 5 Постанови № 256).

В свою чергу, фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад на підставі актів звіряння, зазначених у п. 5 Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів, фінансовим органами обласних держадміністрацій, управління Державної казначейської служби області до 25 числа місяця, що настає за звітним щодо пільг з послуг звязку.

Управління державної казначейської служби області щомісяця подають ОСОБА_2 казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг згідно з зазначеними реєстрами (п.6 Порядку № 256).

Міністерство фінансів, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст обласного значення пропорційно фактичним зобовязанням з пільг громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів ( п. 7 Постанови)

Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядників коштів місцевих бюджетів здійснюють у пятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату пільг з послуг звязку (п. 8 Постанови № 256).

З огляду на наведені приписи законодавства, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо надання позивачем послуг звязку пільговим категоріям громадян, а у відповідача щодо відшкодування позивачу розміру наданої позивачем пільги. При цьому, відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року було надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам, що проживають у Сновському (Щорському) районі Чернігівської області, з урахуванням поданої у судовому засіданні від 26.06.2017 заяви про зменшення розміру позовних вимог, на загальну суму 107134,57,79 грн., що підтверджується формами №2-пільга розрахунок видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року включно, згідно Закону України "Про охорону дитинства"; - згідно Закону України „Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"; - згідно Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи "; - згідно Закон України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Нараховані позивачем суми наданих пільг визначених категоріям населення збігаються з наявними в матеріалах справи актами звіряння розрахунків (у тому числі станом на 22.06.2017) та розрахунками видатків по кожній пільговій категорії населення по кожному з заявлених позивачем періоду надання відповідних пільг, окрім того у поданій відповідачем у судове засідання від 06.07.2017 заяві зазначено, що нарахована відповідачем сума відшкодування вартості наданих пільг на послуги звязку збігається з сумою відшкодування, яка обліковується у відповідача.

Таким чином, заявлена до стягнення сума 107134,79 грн. не оспорюється відповідачем.

При цьому, судом не приймаються зауваження відповідача до акту звіряння взаємних розрахунків, а саме заперечень щодо зазначення у такому акті назви стовбців 2 Борг на початок періоду та 6 Борг на кінець періоду, наявності відповідальності за вказану інформацію у такому акті лише у позивача та проведення звірки виключно на ухвалу суду, а не на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, оскільки зобовязання судом сторін щодо звіряння рахунків за таким актом було здійснено виключено для становлення обсягу наданих пільг з послуг звязку пільговим категоріям населення за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року, а не з метою підтвердження визнання відповідачем заявлених до стягнення сум.

У порушення вказаного Порядку, як зазначено в позові, відповідач не здійснив перерахування коштів, як компенсації наданих позивачем пільг.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

В силу ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно - правового акта, що регулює господарську діяльність.

Зі змісту підпункту б пункту 4 частини 1 ст. 86 та ст. 102 Бюджетного кодексу України вбачається, що до видатків місцевих бюджетів належать, в тому числі видатки на відшкодування вартості послуг звязку наданих пільговим категоріям громадян, що проводяться за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З огляду ви вищевказане заперечення відповідача щодо відсутності у відповідача зобов'язань перед позивачем за 2016 році у зв'язку з тим, що сторонами жодний договір не укладався, а відповідачем жодні акти звірки рахунків не підписувалися, судом до уваги не приймається, зважаючи, що чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян при цьому, зобовязання сторін по даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від неможливості їх оплати.

Також відповідачем у відзиві на позов зазначено, що у Державному бюджеті на 2016 рік не передбачено субвенцій місцевим бюджетам на надання пільг з послуг звязку, про що повідомлялось листами позивача. Окрім того, відповідачем у відзиві на позов зазначено про необґрунтованість розміру заявленої суми відшкодування з огляду на наявність шести осіб, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 не мають право на пільги так, як змінили місце реєстрації або померли.

В свою чергу, позивачем на підставі заперечень відповідача щодо наявності осіб, які не мають права на пільги так, як змінили місце реєстрації або померли було здійснено перерахунок заявлених до стягнення сум та відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог було скориговано (зменшено) суму відшкодування вартості пільг з послуг звязку пільговим категоріям населення.

Окрім того, позивачем було направлено відповідачу акти звіряння взаємних розрахунків суми відшкодування вартості наданих пільг на послуги зв'язку по кожній пільговій категорії населення за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року, з урахуванням осіб, які не мають право на пільги так, як змінили місце реєстрації або померли, однак вказані акти відповідачем підписано не було, хоча відповідач сам зазначав про вірність таких розрахунків.

Отже, судом було надано сторонам право на визначення вірності нарахування заявлених до стягнення сум з наведенням обґрунтованості їх нарахування, що в свою чергу стало наслідком зменшення розміру заявлених до стягнення сум.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даному випадку є стягнення заборгованості за відшкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (ч. ч. 3, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського процесуального кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

З огляду на вказані норми законодавства у ПАТ Укртелеком виникло цивільне право на отримання компенсації витрат понесених в зв'язку з наданням пільг при наданні послуг зв'язку, передбачених законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про жертви нацистських переслідувань, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, , Про охорону дитинства, Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, а у Управління соціального захисту населення Щорської райдержадміністрації її обов'язок здійснити з позивачем розрахунок щодо компенсації втрат від надання цих пільг.

Частиною 2 ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Окрім того, відповідно до Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309 (надалі Порядок), визначено, що бюджетні фінансові зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Казначейства незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Аналізуючи приписи вказаного вище Порядку, суд приходить до висновку, що відповідач був зобовязаний подати до органів Державної казначейської служби України документи для реєстрації бюджетних фінансових зобовязань не залежно від наявності визначених на цю мету бюджетних призначень.

В свою чергу, Управлінням Державної казначейської служби України у Сновському районі Чернігівської області у поданих в судовому засіданні від 06.07.2017 письмових поясненнях було зазначено, що протягом 2016 року відповідачем до органів Державної казначейської служби України не подавалися документи для реєстрації бюджетних фінансових зобовязань за КФК 090214 Пільги окремим категоріям громадян з послуг звязку за кодом економічної класифікації видатків 2430 Інші виплати населенню.

Враховуючи вищезазначене, саме відповідачем має бути компенсована вартість телекомунікаційних послуг, наданих позивачем на пільгових умовах визначеній категорії населення. Однак, відповідач, станом на момент винесення рішення, витрати понесені позивачем внаслідок надання послуг на пільгових умовах визначеним категоріям громадян на загальну суму 107134,57 грн., не відшкодував.

Доводи відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань, за рахунок яких останнім мають бути компенсовані витрати позивача, судом до уваги не можуть бути прийнятними, так як відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобовязання.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлює, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі ОСОБА_1 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України (від 18.10.2005) та у справі Бакалов проти України (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності. Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 зазначено, що на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_1 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 року, - відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

У відповідності до листа Міністерства фінансів України від 30.06.2011 за № 31-07310-10-24/16584 Щодо порядку обліку бюджетних зобовязань згідно із статтею 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України. Разом з тим, деякі програми, які відносяться до програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів). У звязку з цим та згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлове комунальних послуг та послуг звязку (в частині абонентської плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно з законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Крім того, в рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України зазначено, що: Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

За змістом ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

До того ж, в силу ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України, яка є спеціальною для спірних правовідносин щодо інших викладених у вказаній статті норм, які регулюють загальний порядок взяття бюджетних зобовязань та на які посилається відповідач, бюджетні зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Отже, відповідач як орган, уповноважений державою здійснювати від її імені повноваження в спірних правовідносинах, зобовязаний належно, у відповідності до вимог чинного законодавства виконати обовязок з виплати позивачу компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів в період з 01.01.2016 по 31.12.2016, а зазначені ним обставин щодо відсутності бюджетних призначень на відповідні видатки в 2016 році не є підставами для звільнення останнього від виконання встановленого чинним законодавством зобовязання.

Тобто, право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом про ОСОБА_2 бюджет України на 2016 рік видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки законодавство, що визначає фінансові зобовязання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство похідний від нього характер.

Так у рішенні №26-рп/2008 від 27.11.2008 у справі №1-37/2008 Конституційний Суд України зазначив, що: Закон про ОСОБА_2 бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобовязання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобовязань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобовязань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства.

Зі змісту частини другої статті 95 Конституції України, якою встановлюється, що виключно законом про ОСОБА_2 бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, випливає, що вони не можуть визначатися іншими нормативно-правовими актами. Самі ж загальносуспільні потреби, до яких належить і забезпечення права на соціальний захист громадян України, проголошений у статті 46 Конституції України, передбачаються у державних програмах, законах, інших нормативно-правових актах. Визначення відповідних бюджетних видатків у законі про ОСОБА_2 бюджет України не може призводити до обмеження загальносуспільних потреб, порушення прав людини і громадянина, встановлених Конституцією України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що правові засади функціонування бюджетної системи України встановлюються законами України. Закон про ОСОБА_2 бюджет України є основним фінансовим документом держави, це план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Через своє спеціальне призначення цей Закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про ОСОБА_2 бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Конституційним Судом України у рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян висловлені правові позиції, які полягають у тому, що: Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообовязковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобовязань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Закон про ОСОБА_2 бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Метою і особливістю закону про ОСОБА_2 бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобовязання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про ОСОБА_2 бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет закону про ОСОБА_2 бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

З огляду на вищевикладене, відхиляються судом твердження відповідача про відсутність його обовязку сплатити позивачу компенсацію вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів в період з 01.12.2015 по 31.12.2016, через те, що Законом України Про державний бюджет на 2016 рік на відповідний рік не були передбачені кошти на ці видатки, оскільки на наявність у особи певного права, а у держави відповідного фінансового зобовязання впливає не закон про ОСОБА_2 бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Аналогічної правової позиції дотримувався Вищий господарський суд України при винесенні постанови від 12.04.2017 по справі 927/1039/16.

За таких обставин, Управління соціального захисту населення Щорської районної державної адміністрації відповідає за своїми зобовязаннями, що виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань.

Окрім того, відповідачем неодноразово у поданих запереченнях зазначалось, що спірні правовідносини, які склалися між сторонами підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Суд відхиляє таку позицію відповідача, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №10 Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам зазначено, що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію ст. 1 ГПК України.

В Інформаційному листі Верховного суду України від 26.12.2005 р. №3.2.-2005 вказано, що у випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади. орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого субєкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Поняття суб'єкт владних повноважень визначено у статті 3 КАС України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначення поняття справа адміністративної юрисдикції також наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Вказана вище судом позиція підтверджується сталою практикою на користь якої свідчать постанови Вищого господарського суду України у справах №910/21894/15 від 07.09.2016 р., №902/638/13 від 19.12.2013 р. з подібними правовідносинами.

З огляду на вищевикладене, заважаючи, що між сторонами відсутні публічні правовідносини, суд відхиляє заперечення відповідача про розгляд спірних правовідносин, які склалися між сторонами у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.4-3, 33, 34, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Інших доказів на підтвердження своїх заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання, як і клопотань про витребування доказів, відповідачем суду не надано. Всі заявлені клопотання сторонами процесу судом розглянуті.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, враховуючи що позивачем фактично надані послуги звязку на пільгових умовах визначеним категоріям громадян у спірному періоді, заперечення відповідача судом відхилено, доказами не підтверджено, суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача, дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим, правомірним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 107134,57 грн.

Беручи до уваги на висновок суду про обґрунтованість заявленого позову про відшкодування вартості наданих позивачем послуг звязку пільговим категоріям населення, виникнення спору з вини відповідача, з урахуванням здійсненого позивачем зменшення розміру позовних вимог, суд приходить до висновку, що судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1607,02 грн. покладаються на відповідача з урахуванням приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на сформовану та подану позивачем у судовому засіданні від 26.06.2017 заяву про повернення суми зайво сплаченого судового збору у розмірі 5,14 грн. у звязку із зменшенням розміру позовних вимог, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір заява Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Чернігівської філії ПАТ "Укртелеком" №14-11/250-3 від 26.06.2017 про повернення судового збору підлягає задоволенню, а судовий збір у сумі 5,14 грн., сплачений платіжним дорученням №1422 від 26 травня 2017 року, підлягає поверненню з державного бюджету.

Керуючись ст.1, 22, 27, 33, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю

1. Стягнути з Управління соціального захисту населення Щорської районної державної адміністрації (вул. Гомельська, 26, м. Сновськ, Чернігівська область, 15200, відомості про рахунки відсутні, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (бульвар Шевченка, 18, м. Київ, 01601, р/р 4914 в ПАТ Альфа-Банк м. Київ, МФО 300346, ) борг в сумі 107134,57 грн. та 1607,02 грн. витрат зі сплати судового збору.

2. Повернути Публічному акціонерному товариству Укртелеком (бульвар Шевченка, 18, м. Київ, 01601, р/р 4914 в ПАТ Альфа-Банк м. Київ, МФО 300346, ) з Державного бюджету України (рахунок №3002 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області м. Чернігів, отримувач УК у Чернігові/м.Чернігів/22030001, МФО 853592, ) 5,14 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №1422 від 26 травня 2017 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №927/521/17 Господарського суду Чернігівської області.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 07.07.2017.

Суддя І.А. Фетисова