КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа№ 910/371/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Фокін С.О. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжагро"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р.

по справі № 910/371/17 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжагро"

до відповідача Іноземного підприємства "1+1 Продакшн"

про стягнення 150 004,94 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжагро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Іноземного підприємства "1+1 Продакшн" про стягнення 150 004,94 грн.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем, як суборендарем за договором суборенди №485 від 04.12.2013р., у частині своєчасного внесення орендних платежів за користування нерухомим майном (приміщенням) за період з 01.01.2016р. по 15.01.2016р. у розмірі 15 801,60 грн., штрафу у розмірі двохмісячної орендної плати 65 313,28 грн. у зв'язку з достроковим припиненням договору з ініціативи суборендаря, та 68 890,06 грн. не отриманого позивачем з вини відповідача прибутку у вигляді орендної плати за користування орендованим майном з 15.01.2016р. до 15.03.2016р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2017р. у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із висновками та мотивами прийнятого судом рішення, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжагро" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга вмотивована недотриманням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді справи.

Скаржник стверджував, що судом неправомірно відмовлено у стягненні штрафу на підставі пункту 12.6 договору про припинення договору суборенди з ініціативи суборендаря, тоді як висновками господарських судів у іншій справі, стороною якої є ТОВ «Інжагро» та ІП «1+1 Продакшн», встановлено, що ініціатором розірвання договору був саме суборендар. Крім того, після дострокового розірвання договору сторони уклали додаткову угоду і продовжили строк користування об'єктом оренди, проте відповідач в односторонньому порядку самовільно залишив орендований ним об'єкт, внаслідок чого позивач не отримав прибуток, на який розраховував, за період з 15.01.2016р. до 15.03.2016р. (згідно додаткової угоди №3) у розмірі 68 890,06 грн. На думку апелянта, йому належить також право на отримання орендної плати за 15 днів січня 2016 року, що суд безпідставно не визнав за позивачем і безпідставно відмовив у стягненні такої плати з відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В. судді: Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2017р. апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжагро» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.05.2017р.

24.05.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив, в якому його представник вказував на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

24.05.2016р. Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

У судовому засіданні 24.05.2017р. оголошено перерву до 14.06.2017р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017р. продовжено строк розгляду справи №910/371/17 на п'ятнадцять днів.

13.06.2017р. до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2017р. розгляд справи відкладено до 21.06.2017р.

Позивач до судового засідання, що відбулось 21.06.2017р., не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи є можливим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04.12.2013р. ТОВ "Форум-Менеджмент Груп" (орендар) і Іноземним підприємством "1+1 Продакшн" (далі - Підприємство, суборендар) укладено Договір суборенди, за умовами якого орендар зобов'язується передати в суборенду, а суборендар - прийняти нежитлове приміщення (офіс 3-103) (далі - приміщення), план якого наведений у додатку № 1 до Договору суборенди, і яке розташоване на цокольному поверсі в будівлі за адресою: Україна, м. Київ, проспект Московський, 9 корпус 3, вхід С, Будівля під літерою "Ф". Право орендаря на передачу приміщення в суборенду передбачено умовами укладеного з орендодавцем (власником будівлі) договору оренди від 12.03.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1075.

Строк суборенди розпочинається з дати підписання акта приймання-передачі приміщення -14.01.2014р., діє впродовж 18 (вісімнадцяти) місяців та закінчується в останній день вісімнадцятого календарного місяця - 14.07.2015р. (підпункт 1.2.1 пункту 1.2 Договору суборенди).

Згідно пункту 1.4 договору суборендар сплачує орендарю орендну плату з дати підписання акта приймання-передачі приміщення, передбаченого пп. 1.2.1 п. 1.2 Договору суборенди, та протягом 6 (шести) місяців до 14.07.2014р., суборендар сплачує орендарю орендну плату в сумі, що становить 7 552,59 грн., ПДВ - 1 510,52 грн., всього 9 063,11 грн. з розрахунку за один повний календарний місяць суборенди, що є еквівалентом 1 133,88 доларів США з ПДВ за офіційним курсом НБУ 7,993 грн. за 1 долар США (станом на день підписання Договору суборенди). Після закінчення терміну, визначеного підпунктом 1.4.1.1 пункту 1.4 Договору суборенди, суборендар сплачує орендарю орендну плату в сумі, що становить 9 063,10 грн., ПДВ - 1 812,62 грн., всього 10 875,72 грн. за наступні повні календарні місяці суборенди, що є еквівалентом 1 360,66 доларів США з ПДВ за офіційним курсом НБУ 7,993 грн. за 1 долар США (станом на день підписання Договору суборенди). Індексація орендної плати відбувається на умовах, передбачених пунктом 2.3 Договору суборенди.

Зі змісту пп. 1.5.1 пункту 1.5 Договору суборенди випливає, що протягом 3 банківських днів з моменту підписання Договору суборенди суборендар зобов'язується перерахувати орендарю суму трьохмісячної орендної плати (далі - гарантійний платіж). За домовленістю сторін гарантійний платіж може бути зарахований в якості сплати суборендарем орендної плати та/або оплати сервісних послуг за останні місяці суборенди.

Гарантійний платіж буде утримуватись орендарем протягом всього строку суборенди з дати підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення, передбаченого підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 Договору суборенди, як забезпечення сплати суборендарем орендної плати та виконання інших обов'язків за Договором суборенди. Проценти за гарантійним платежем не нараховуються. Гарантійний платіж буде повернено суборендарю протягом 28 днів після закінчення Договору суборенди за умови виконання суборендарем усіх вимог підпункту 1.5.3 пункту 1.5 Договору суборенди. Гарантійний платіж підлягає поверненню суборендарю тільки при виконанні суборендарем таких умов: a) сплата всієї заборгованості з орендної плати та інших платежів за Договором суборенди; b) виконання всіх договірних зобов'язань перед орендарем; c) сплата всіх витрат за можливий ремонт та прибирання, що передбачені Договором суборенди (підпункт 1.5.2, 1.5.3 пункту 1.5 Договору суборенди).

Відповідно до пункту 7.3 Договору суборенди у випадку припинення дії Договору суборенди суборендар зобов'язаний протягом 3 (трьох) календарних днів повернути орендарю приміщення в нормальному стані, а орендар повинен прийняти вказане приміщення за актом приймання-передачі приміщення. Приміщення вважається поверненим з моменту підписання акта приймання-передачі приміщення. Орендна плата та плата за сервісне обслуговування приміщення нараховуються до дати повернення приміщення (включаючи день підписання акта приймання-передачі).

У випадку дострокового припинення дії Договору суборенди з ініціативи суборендаря або у випадку дострокового припинення дії Договору суборенди внаслідок порушення суборендарем своїх зобов'язань, встановлених Договором суборенди, суборендар зобов'язується сплатити орендарю штраф в розмірі двомісячної орендної плати (з урахуванням ПДВ) за Договором суборенди, яка буде діяти на момент припинення дії Договору суборенди з урахуванням пунктів 2.3, 2.5 Договору суборенди. За ініціативою орендаря такий штраф може бути повністю або частково погашений за рахунок гарантійного платежу (пункт 12.6 Договору суборенди).

Положення про сплату штрафу, встановлене у пункті 12.6 Договору суборенди, не застосовується у разі дострокового припинення дії Договору суборенди за згодою сторін, та/або з причин, вказаних у розділі 9 Договору суборенди (пункт 12.7 Договору суборенди);

Суборендар має право в односторонньому порядку припинити дію Договору суборенди з обов'язковим наданням орендарю письмового повідомлення за 30 (тридцять) календарних днів до дня такого припинення, за умови виконання умов пункту 12.6 Договору суборенди. Зазначене повідомлення буде вважатися наданим орендарю належним чином, якщо воно направлено одним з таких способів: надано орендарю з обов'язковою реєстрацією орендарем вхідного листа; за допомогою послуг підприємства поштового зв'язку або кур'єрської служби з поміткою про отримання. Повернення приміщення здійснюється у порядку та на умовах, передбачених Договором суборенди (пункт 16.5 Договору суборенди).

Судом встановлено, що на виконання умов договору орендарем передано та прийнято суборендарем об'єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 14.01.2014р.

01.05.2014р. між сторонами укладено договір про внесення змін до Договору суборенди, за умовами якого новим орендарем стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Офіс Менеджмент Груп".

30.04.2015р. ТОВ "Офіс Менеджмент Груп" (первісний орендар), ТОВ "Інжагро" (новий орендар) і Іноземним підприємством «1+1 Продакшн» (суборендар) укладено договір про внесення змін до Договору суборенди, яким замінено особу орендаря.

08.07.2015р. ТОВ "Інжагро" і відповідачем укладено додаткову угоду № 2 до Договору суборенди, за умовами якої строк суборенди було продовжено до 14.07.2016р.

11.12.2015р. суборендар звернувся з листом до орендаря про припинення дії договору суборенди №485 від 04.12.2013р. за згодою сторін.

Листом №5393 від 24.12.2015р. орендар повідомив суборендаря про внесення гарантійного платежу у відповідності до умов договору. Вказував, що у відповідь на лист №5738 від 11.12.2015р. направив проект додаткової угоди №3 до договору суборенди про дострокове припинення договору та акт прийому-передачі приміщення. У листі № 54733 від 15.02.2016р. суборендар погодився припинити дію Договору суборенди з 15.03.2016р. з урахуванням положень пункту 16.5 Договору.

У цей же день, додатковою угодою № 3 до Договору суборенди, укладеною між орендарем та суборендарем, сторони домовилися про дострокове припинення дії Договору суборенди з 15.03.2016р. і про повернення об'єкту оренди не пізніше 15.03.2016р.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача збитки у сумі 150 004,94 грн., до яких відносив: 65 313,28 грн. штрафу, нарахованого на підставі пункту 12.6 Договору суборенди, 68 890,06 грн. неодержаного прибутку (упущеної вигоди), у зв'язку із тим, що орендар розраховував на отримання прибутку від здачі в оренду нерухомості у період з 16.01.2016р. по 15.03.2016р., але не отримав з вини відповідача, та 15 801,60 грн. орендної плати за користування відповідачем об'єктом оренди за період 01.01.2016р. - 15.01.2016р. (включно).

За статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За приписами ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/5682/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 01.11.2016р., за позовом ТОВ «Інжагро» до Іноземного підприємства «1+1 Продакшн» про стягнення 58 642,62 грн. заборгованості за Договором суборенди №485 від 04.12.2013р. за рахунками по сервісним послугам № ІН000002713 від 31.12.2015р. на суму 44 498,75 грн.; по сервісним послугам № 000000203 від 31.01.2016р. на суму 14 114,39 грн., у задоволенні позову відмовлено.

При цьому господарськими судами у справі № 910/5682/16 встановлено, що 24.12.2015р., між орендарем і суборендарем укладено додаткову угоду № 3 до Договору суборенди, за умовами якої сторони домовилися про дострокове припинення за ініціативою суборендаря дії договору з 15.01.2016р. Сторони передбачили, що суборендар зобов'язаний сплатити всі зобов'язання з орендної плати, сервісних послуг та інших платежів за договором, які виникнуть до моменту повернення приміщення.

Господарським судом у справі №910/5682/16 встановлено, що 15.01.2016р. суборендарем повернуто, а орендарем прийнято приміщення з суборенди , і таке повернення оформлене підписаним сторонами 15.01.2016р. актом приймання-передачі, хоча орендар продовжував нараховувати відповідачу вартість сервісного обслуговування за весь січень 2016 року.

Відповідно до частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Та обставина, що приміщення повернуто суборендарем орендарю - 15.01.2016р., і з цього моменту договір суборенди припинив свою дію, не підлягає доказуванню повторно.

Підписання сторонами у подальшому додаткової угоди № 3 від 15.02.2016р. до Договору суборенди та визначення дати його дострокового припинення з 15.03.2016р. не спростовує обставин, встановлених рішенням суду від 31.05.2016р. зі справи № 910/5682/16, та фактичне припинення дії правочину з 15.01.2016р. Крім того, внесення змін до договору, який припинено, суперечить закону, а тому правових наслідків немає і судом не застосовується.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати та штраф, зазначаючи при цьому, що вказані суми є збитками. Проте за своєю правовою природою заборгованість з орендної плати та штраф не є збитками.

Заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості з орендної плати за 15 днів січня 2016 року, не підлягає задоволенню, оскільки суборендар підтвердив сплату гарантійного платежу у сумі 32 627,16 грн. (платіжне доручення № 197 від 17.01.2014р.). Гарантійний платіж, за письмовою домовленістю сторін, є платежем, із якого орендар задовольняє свої законні вимоги до суборендаря у разі невиконанням останнім умов Договору суборенди.

Так, за домовленістю сторін гарантійний платіж може бути зарахований в якості сплати суборендарем орендної плати та/або оплати сервісних послуг за останні місяці суборенди (підпункт 1.5.1 пункту 1.5 Договору суборенди).

За умовами Договору суборенди (підпункт 1.5.4 пункту 1.5) установлено, що орендар має право за власним рішенням в односторонньому порядку покрити прострочену заборгованість суборендаря за платежами, встановленими Договором суборенди, спричиненими невиконанням суборендарем умов Договору суборенди, за рахунок гарантійного платежу, направивши суборендарю письмове повідомлення про проведення відрахування коштів з суми гарантійного платежу, яке одночасно є вимогою на поповнення суми гарантійного платежу до вказаного в підпункті 1.5.1 пункту 1.5 Договору суборенди розміру.

Позивач документально не довів, що ним здійснені відрахування коштів з суми гарантійного платежу для задоволення своїх вимог до суборендаря про стягнення з нього плати за користування орендованим майном за період п'ятнадцяти днів 2016р., і гарантій платіж вичерпано. Тож у зв'язку з достроковим припиненням договору суборенди та у зв'язку з неналежним виконанням з боку суборендаря зобов'язань по внесенню орендної плати за користуванням майном, використання гарантійного платежу за своїм цільовим призначенням покриває розмір боргу у повному обсязі, а вимоги про стягнення 15 801,60 грн. боргу в оплаті орендної плати за період з 01.01.2016р. по день повернення об'єкту оренди - 15.01.2016р.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з суборендаря на користь позивача штрафу у розмірі 65 313,28 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ініціатива дострокового розірвання договору суборенди належала не суборендарю, а орендарю. Такий висновок суд зробив зі змісту листа орендаря № 5393 від 24.12.2015р.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він суперечить домовленостям сторін, формалізованим у підписаній ними додатковій угоді № 3 від 24.12.2015р.

Згідно з цими домовленостями сторони домовилися про дострокове припинення за ініціативою суборендаря дії договору суборенди з 15.01.2016р. Вказані обставини були також встановлені господарськими судами у справі №910/5682/16.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

У пункті 12.6 Договору суборенди сторони передбачили, що обов'язковою умовою накладення штрафу на суборендаря є дострокове припинення дії Договору суборенди з ініціативи суборендаря.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 65 313,28 грн., як обґрунтована та доведена, підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача у покладенні на відповідача обов'язку з відшкодування не отриманого прибутку у вигляді неотриманої позивачем орендної плати за користування приміщенням у період з 16.01.2016р. по 15.03.2016р. з вини відповідача у розмірі 68 890,06 грн., то колегія суддів, відмовляючи у задоволенні цієї частини позову, виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом України від 30.05.2006р. у справі № 42/266-6/492.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дострокове повернення об'єкту оренди і припинення дії договору є результатом укладення сторонами відповідної додаткової угоди № 3 від 24.12.2015р.

У Договорі оренди сторони передбачили, що у разі дострокового розірвання договору за ініціативою суборендаря останній несе несприятливі наслідки у вигляді сплати штрафу.

Можливість стягнення із суборендаря збитків у вигляді неодержаних доходів, поряд із стягненням штрафу, сторони у договорі не передбачили, що не суперечить диспозитивності сторін при визначенні умов договору, що випливає із змісту ч. 2 статті 232 Господарського кодексу України.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції.

За результатами повторного розгляду спору судом апеляційної інстанції частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжагро" з мотивів викладених у цій постанові.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжагро" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р. по справі № 910/371/17 - частково задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2017р. по справі № 910/371/17 - скасувати частково і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжагро" частково задовольнити.

3. Стягнути з Іноземного підприємства "1+1 Продакшн" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжагро" (03068, м. Київ, пров. Охтирський, 7, оф. 2-102, ) штраф у розмірі 65 313 (шістдесят п'ять тисяч триста тринадцять) грн. 28 коп., судового збору за подання позову 990 (дев'ятсот дев'яносто) грн. 03 коп. та судового збору за подання апеляційної скарги 1 089 (тисяча вісімдесят дев'ять) грн. 04 коп.

В іншій частині позову відмовити.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5. Матеріали справи №910/371/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко