ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р.Справа № 916/2377/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Діброви Г.І.,

секретар судового засідання Іванов І.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився, повідомлений належним чином;

від відповідача: не зявився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Одеської області від 21 липня 2015 року

у справі №916/2377/15

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до відповідача ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 16288,05 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 6 500 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4 942грн. 88коп., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 3 792 грн. 28 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1 052грн. 89коп.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови), Тарифами Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http:/privatbank.ua, котрі разом із заявою підприємця від 13.06.2013 р. про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та відкриття рахунку складають договір банківського обслуговування від 13.06.2013 р., а саме, зобовязань щодо своєчасного і в повному обсязі повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування ними та комісійної винагороди, у звязку з чим на підставі Умов на суми заборгованості нараховано пеню.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21 липня 2015 року у справі №916/2377/15 (суддя Рога Н.В.) позов публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПРИВАТБАНК задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК за договором № б/н від 13.06.2013р.: заборгованість за кредитом у розмірі 6 500 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 4 942грн. 88коп., заборгованість по сплаті комісії за користування кредитом у розмірі 1 052грн. 89коп., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 3 792грн. 28коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 827 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК цілком обґрунтовані, відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у звязку з чим підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, до суду звернулась ОСОБА_1 особа-підприємець ОСОБА_2 з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування поважності причин пропуску апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що не знала про існування даної справи, не приймала в ній участь, повний текст на її адресу надіслано не було. Про існування рішення дізналась вже під час примусового виконання рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначав, що судом першої інстанції помилково встановлено факт отримання відповідачем кредитних коштів.

Скаржник зазначає, що в порушення вимог ст. 32-34 Господарського-процесуального кодексу України, а також в порушення вимог ст. 9 закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивачем до суду не було надано жодного належного письмового доказу, який свідчив би, що Відповідач отримав вказані кошти. Наданий розрахунок заборгованості не свідчіть про отримання коштів оскільки не є касовим документом, який містить підпис Відповідача про отримання коштів. Встановити наявність заборгованості можливо виключно на підставі первинного бухгалтерського обліку.

Також скаржник зауважує, що копія заяви ФОП ОСОБА_2 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може підтверджувати факт існування договору оскільки в цих документах немає жодного посилання на Відповідача, а також вони не підписані Відповідачем, що свідчить про те, що вони на Відповідача не розповсюджуються.

Таким чином, відповідачка зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено, у відповідності до вимог ст.ст. 33,34 ГИК України, укладення між сторонами договору банківського обслуговування від 13.06.2013р., що є підставою позову Банку.

Крім того, апелянт заперечує проти розрахунку заборгованості, здійсненого Банком, зазначає, що розрахунок процентів за несвоєчасне погашення кредиту розраховувалися за процентною ставкою, яка була визначена банком в односторонньому порядку; пеня розрахована з порушенням п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України за період більше одного року; заборгованість за комісією за обслуговування кредиту у розмірі - І 052, 89 грн. також є незаконним нарахуванням.

В судове засідання 27.06.2017 року представники сторін не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.

При цьому, від представника ФОП ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю представника в іншому судовому процесі.

Судова колегія відхиляє вказане клопотання, оскільки представником не доведено поважності підстав для перенесення розгляду справи, не надано заздалегідь доказів зайнятості в іншому судовому процесі. Саме лише посилання на зайнятість без надання належних та допустимих доказів не є обєктивною причиною для відкладення розгляду справи.

Крім того, судова колегія враховує належне повідомлення сторін про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка сторін та їх представників не визнавалась обовязковою.

Від ПАТ КБ «Приватбанк» до суду 20.06.2017 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

За викладених обставин, судова колегія дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 за відсутністю представників сторін.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. При цьому, суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовною заявою, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначав, що 13 червня 2013р. ФОП ОСОБА_2 (Клієнт) підписала заяву про відкриття поточного рахунку, відповідно до якої надала свою згоду з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

Відповідно до Договору, ОСОБА_1 особі-підприємцю ОСОБА_2 було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок №7149 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку та Клієнта, що визначено і врегульовано "Умовами та Правилами надання банківських послуг".

Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі та надав ФОП ОСОБА_2 кредитний ліміт у розмірі 6 500 грн., що підтверджується наданою до матеріалів справи банківською випискою.

Станом на 06.05.2015р. ФОП ОСОБА_2 має заборгованість за кредитом у розмірі 6 500 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 4 942грн. 88 коп., заборгованість по сплаті комісії за користування кредитом у розмірі 1 052грн. 89коп.

У звязку із наявними порушеннями Клієнтом своїх зобовязань, на підставі "Умов та Правил надання банківських послуг", позивач нарахував відповідачу пеню за несвоєчасність виконання зобовязань у розмірі 3 792 грн. 28коп.

Дослідивши фактичні обставини справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 13.06.2013 року відповідачем була підписана заява про відкриття поточного рахунку.

У заяві зазначено, що клієнт, підписавши цю заяву, погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та правилами обслуговування по розрахунковим картам (що розміщені на сайті банку), Тарифами банку, які разом з цією заявою становлять договір банківського обслуговування.

Своїм підписом позивач приєднується та зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження щодо банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку або інший Інтернет-/СМС/ресурс, зазначений банком.

Вказану заяву підписано з боку ОСОБА_2 із зазначенням «б/п» (без печатки).

Судом першої інстанції оглянуто оригінал заяви в судовому засіданні, згідно відмітки штампу на копії заяви (а.с.31).

На підставі вказаної заяви банком відкрито клієнту поточний рахунок 7149 та встановлено кредитний ліміт 1800 грн., згодом кредитний ліміт збільшувався до 5000 грн., 5500 грн., 6500 грн., що випливає з довідки Банку від 14.05.2015 р. № 08.7.0.0.0/26 та з витягу з особового рахунку відповідача за період 14.06.2013р.-13.06.2017 р.

За своєю юридичною природою укладений сторонами договір є змішаним договором здійснення банківських операцій, який містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.

Умовами, які діяли в редакції станом на момент підписання договору, і які є невідємною частиною укладеного між сторонами договору від 13.06.2013 р., передбачено таке.

Відповідно до п.3.2.1.1.8 Умов проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов та Правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки", або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт банк / Інтернет клієнт банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі "Угода).

Згідно розділу 3.2.1.4 Умов, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилось з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (далі "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом проценти у розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню.

У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91 дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання Клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобовязань Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобовязань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого "Умовами та Правилами надання банківських послуг", Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобовязань. При цьому, розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати. При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Відповідно до п.3.2.1.2.3.4 Умов, Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобовязань, передбаченого "Умовами та Правилами надання банківських послуг", змінити умови кредитування вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом у повному обсязі.

За ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За вимогами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст. 640 ЦК України).

За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Нормою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно виписки з особового рахунку підприємця ОСОБА_2 та розрахунку заборгованості, здійсненого Банком, на виконання умов укладеного сторонами договору Банком надано, а відповідачем отримано кредит у розмірі 6500 грн., з 03.01.2014 року кредит винесено на прострочку згідно кредитного договору, в свою чергу, відповідачем не здійснювалось повернення кредитних коштів.

Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано, отже відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість по кредиту, процентах та комісії.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено неналежне виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором та наявність у відповідача заборгованості з повернення отриманих за договором кредитних коштів, процентів за користування кредитом, комісії за користування та пені.

Судова колегія не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вона не отримувала кредит, оскільки про взяті на себе грошові зобовязання вказує рух коштів на її рахунку, що свідчить про те, що ФОП ОСОБА_2 користувалась своїм відкритим банківським рахунком, здійснювала оплату за розрахунково-касове обслуговування, здійснювала погашення процентів за користування кредитним лімітом згідно договору, а також і отримувала кредитні кошти.

З тих же підстав спростовуються доводи апелянта про відсутність первинних бухгалтерських документів, які підтверджують надання кредитних коштів Банком, та, відповідно наявність заборгованості.

Судова колегія зазначає, що наявність заборгованості ФОП ОСОБА_2 підтверджується саме банківською випискою, з якої вбачається рух грошових коштів на рахунку відповідача.

Посилання апелянта на те, що вона не підписувала умови та тарифи надання банківських послуг, судова колегія відхиляє, оскільки при підписанні заяви 13.06.2013 року, зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_2 погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та правилами обслуговування по розрахунковим картам (що розміщені на сайті банку), Тарифами банку, які разом з цією заявою становлять договір банківського обслуговування.

Таким чином, відповідач, підписавши заяву про відкриття поточного рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк", приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг.

З тих же підстав не заслуговують на увагу суду посилання скаржника на розрахунок боргу за процентною ставкою, розрахованою в односторонньому порядку.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства та умови укладеного між сторонами договору, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість стягнення з відповідача суми основної заборгованості за кредитом у розмірі 6500 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 4942 грн. 88 коп., заборгованість по сплаті комісії за користування кредитом у розмірі 1052грн. 89коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість нарахування пені, та відхиляє доводи апелянта про невірний розрахунок заборгованості, виходячи з такого.

Відповідно до п.3.2.1.5.1 Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у %річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному у п.3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Позивачем здійснено розрахунок пені за період з 04.12.2013 по 06.05.2015 року, що відповідає п.3.2.1.5.4 Умов, відповідно до якого нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань, передбаченої п.п.3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано Клієнтом.

Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія встановила, що він є арифметично правильним, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору.

Аналогічну правову позицію щодо ідентичних правовідносин висловлено Вищим господарським судом України у постановах від 13 квітня 2016 року у справі № 907/1178/14, від 23 вересня 2015 року у справі № 921/155/15-г/8, від 21 березня 2017 року у справі № 910/5536/15-г.

Посилання скаржника на положення постанови Верховного суду України №6-16цс15 від 11.03.2015р., стосуються правовідносин, в процесі яких відбулась зміна (збільшення) строку позовної давності у звязку з прийняттям нових Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

В даній справі не відбувалось зміни Умов та тарифів надання банківських послуг.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 21 липня 2015 року у справі №916/2377/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Г.І. Діброва