КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа№ 910/2623/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Руденко М.А.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

від позивача: Білоконь І.В. за довіреністю №3368/18 від 19.12.2016;

від відповідача: Грідін В.В. за довіреністю № 01/042-77 від 04.01.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2017

у справі №910/2623/17 (головуючий суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4

про стягнення 1083,67 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії "Альфа-Гарант" 10348,78 грн. в порядку суброгації.

В процесі вирішення спору представником позивача було подано клопотання, в якому позивач повідомив про здійснення відповідачем часткової сплати суми відшкодування, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача 1083,67 грн. Вказане клопотання було прийнято судом до розгляду як заява про зменшення розміру позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі №910/2623/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА страхування" суму страхового відшкодування у розмірі 779 грн. 87 коп. та судовий збір у розмірі 1151 грн. 36 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд за основу визначення розміру страхового відшкодування взяв калькуляцію, сума у якій не відповідає фактично оплаченому позивачем ремонту.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Мартюк А.І., Ткаченко Б.О.) апеляційна скарга прийнята до розгляду, призначено розгляд справи на 03.07.2017.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.07.2017 р., у зв'язку із перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/2623/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Руденко М.А., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Третя особа явку представників у судове засідання не забезпечила, не повідомивши про причини, хоча була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників третьої особи.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та відмовити у позові.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, однак просила змінити оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки коефіцієнт фізичного зносу не повинен застосовуватись.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

16.06.2015 між позивачем - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування", як страховиком, та ПАТ "ХФЗ "Червона зірка", як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №336а5х (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, в тому числі: автомобілем ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

14.06.2016 близько 10 год. 00 хв. по вул. Греківській, 52, у місті Харкові сталася ДТП, а саме: ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, рухаючись в бік вул. Гольдберівської, не переконався перед початком обгону, що смуга зустрічного руху, на яку він виїжджає, вільна і здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_4 п.14.2 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.07.2016 у справі №646/7115/16-п, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №АХА2099494 від 01.07.2016, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП у розмірі 11348,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням №252311 від 02.07.2016.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 11348,78 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.07.2016 у справі №646/7115/16-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_4

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю Страховою компанією "Альфа-Гарант" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5585076.

Вказаним договором (полісом) № АЕ/5585076 передбачено, що франшиза становить 1000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з огляду на положення ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України після виплати страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток в межах фактичних затрат, а тому вважав, що відповідач зобов'язаний сплатити на його користь 10348,78 грн., що становлять суму страхового відшкодування, сплаченого позивачем на підставі Договору добровільного страхування №336а5х, у розмірі 11348,78 грн за вирахуванням франшизи за полісом (1000,00 грн).

На підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу позивачем було надано до матеріалів справи ремонтну калькуляцію №1.003.16.0, рахунок №ЗиФ-812834 від 28.07.2016, виставлений виконавцем ремонтних робіт - ПАТ "Завод Фрунзе", замовлення-наряд №ЗиФ-812834 від 28.07.2016 та замовлення-наряд №ЗиФ-815704 від 29.07.2016. У відповідності до наведених документів вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 12348,78 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що за приписами ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодуванню за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягає вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Так, за доводами відповідача, згідно даних платформи AudaHistory, до дати настання спірної ДТП (14.06.2016) складові частини транспортного засобу ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1, відновлювалися ремонтом. Оскільки складові частини транспортного засобу ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1, до червня 2016 року вже відновлювали ремонтом, то з огляду на положення п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, можливість прийняття значення коефіцієнта фізичного зносу таким, що дорівнює нулю, при визначенні вартості матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, що сталася 14.06.2016, виключається. Також відповідачем було надано Консультацію №10-R/28/5 від 14.02.2017 про величину фізичного зносу транспортного засобу, проведену оцінювачем ОСОБА_6, якою визначено, що величина фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1, становить 44,3 %.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 779,87 грн. є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Проте, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув прав потерпілої особи у межах здійсненої виплати, а саме - в межах фактично сплаченої суми 11348,78 грн. (платіжне доручення №252311 від 02.07.2016).

Матеріалами справи підтверджується, що на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, була застрахована відповідачем на підставі полісу № АЕ/5585076.

Згідно з частиною 2 статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено частиною 3 статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Однак спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями пункту 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми пункту 22.1 статті 22 та ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Ураховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, з врахуванням вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, за мінусом франшизи.

При цьому, обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов'язаний (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2014 №6-49цс14, від 02.12.2015 №6-691цс15, від 14.05.2017 у справі № 914/1319/16).

Відповідно до п.п. 7,38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - Методика), Значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є:

а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний);

б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації;

в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Згідно даних платформи AudaHistory, до дати настання спірної ДТП (14.06.2016) складові частини транспортного засобу ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1, відновлювалися ремонтом. Таким чином, оскільки складові частини транспортного засобу ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1, до червня 2016 року вже відновлювали ремонтом, то з огляду на положення п.7.38 Методики, можливість прийняття значення коефіцієнта фізичного зносу таким, що дорівнює нулю, при визначенні вартості матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, що сталася 14.06.2016, виключається.

Згідно наданої відповідачем Консультації №10-R/28/5 від 14.02.2017 про величину фізичного зносу транспортного засобу, проведену оцінювачем ОСОБА_6, визначено, що величина фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля ЗАЗ Lanos, державний номер НОМЕР_1, становить 44,3 %.

Відповідно до наданого позивачем замовлення-наряду №ЗиФ-812834 від 28.07.2016, виданого ремонтною організацією (ПАТ "Завод Фрунзе"), вартість відновлювального ремонту складає 11348,78 грн. Вказана сума, як зазначалось вище, була також фактично перерахована позивачем вказаній ремонтній організації. Також за даним замовленням-нарядом вартість необхідних для заміни запчастин складає 2446,20 грн.

Отже, з врахуванням викладеного, сума зносу деталей становить 1083,67 грн. (2446,20 грн. х 44,3%).

Таким чином, сума страхового відшкодування, яке повинен був сплатити відповідач позивачу, становить 9265,11 грн. з наступного розрахунку: 11348,78 грн. фактична вартість ремонту - 1083,67 грн. сума зносу деталей - 1000 грн. франшиза.

З матеріалів справи вбачається, що по спірному страховому випадку відповідачем в добровільному порядку було виплачено суму відшкодування у розмірі 9265,11 грн., отже на час прийняття оскаржуваного рішення відповідач повністю виконав свій обов'язок, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Проте, суд першої інстанції зазначеного не враховував та в наведеному у рішенні розрахунку виходив з того, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 12348,78 грн., а не фактично сплачена позивачем ремонтній організації сума - 11348,78 грн., внаслідок чого прийшов до помилкового висновку, що відповідач зобов'язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 10044,98 грн. (з врахуванням франшизи та суми зносу деталей).

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В зв'язку з зазначеним вище, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 910/2623/17 прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а тому відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з позивача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2017 року у справі №910/2623/17 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА страхування" (04070, м.Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії "Альфа-Гарант" (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) - 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/2623/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

М.А. Руденко