ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 року Справа № 917/470/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта", вул. Саксаганського, 119, м. Київ, 01032

до Комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради (36002, м. Полтава, пров. Гончарова, 17, )

про стягнення 91 001,45 грн.

Суддя Білоусов С.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2;

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 22.06.2017 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення з Комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради 91 001,45 грн., з них 89 951,45 грн. - сума матеріального збитку, 1 050,00 грн. - витрати за проведення авто товарознавчого дослідження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, відзиву на позов не надав, ухвала, направлена відповідачу на адресу, вказану в Витягу з реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (36002, м. Полтава, пров. Гончарова, 17), повернулася до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання.

Враховуючи, що адреса зазначена в позові співпадає з адресою вказаною у витязі, на яку було направлено ухвалу відповідачу, останній вважається повідомленим належним чином.

У зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо і господарський суд повідомляв належним чином відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

24.06.2016 року о 03:40 при виконанні своїх виробничих зобов'язань водій ОСОБА_2 рухався на автомобілі "Хюндай Акцент", державний номер НОМЕР_1 по вул. Харківське Шосе в м. Полтава. Під час руху переднє колесо автомобіля потрапило у значну вибоїну на дорозі, внаслідок чого відбулася поломка колеса та відбувся наїзд на забор, що знаходився на тому участку дороги.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Хюндай Акцент", державний номер НОМЕР_1, зазнав значних механічних пошкоджень.

Вищевказана пригода підтверджується Поставою Октябрського районного суду м. Полтави від 20.07.2016 року, яка залишена в силі Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 11.10.2016 року по справі № 554/5460/16-п.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З вище вказаної Постанови Октябрського районного суду м. Полтави та пояснень ОСОБА_2, які надавалися останнім при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності та з фотоматеріалів в друкованому та електронному вигляді вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася у зв'язку з незадовільним дорожнім покриттям на даному участку дороги - через наявність по всій дорозі значних вибоїн та ям.

Крім того, дорожнє покриття абсолютно не відповідає вимогам п.п. 3.1.1. та 3.1.2. ДСТУ-3587, та відсутні необхідні попереджувальні знаки, а саме: 1.10 "Нерівна дорога" та 1.12. "Вибоїна", за що несуть відповідальність відповідні дорожньо-будівельні організації та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про автомобільні дороги" управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міста інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про автомобільні дороги" основними обов'язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів та організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами.

У відповідності до ст. 21 вище вказаного Закону, органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за:

1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів;

2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і Доріг міст та інших населених пунктів;

3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об'єктів дорожнього сервісу тa рекламоносіїв;

4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Як вбачається з листа Управління житлово-комунального господарства № 01-06-01/09/28-зі від 11.05.2017 р., автомобільна дорога по вулиці Харківське шосе знаходиться на балансі Комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради.

Тому позивач вважає, що відповідальним за заподіяні йому збитки у зв'язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу "Хюндай Акцент", державний номер НОМЕР_1, є відповідач, який недобросовісно та безвідповідально відноситься до виконання своїх безпосередніх обов'язків, що передбачені ст. 19 та ст. 21 Закону України "Про автомобільні дороги".

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами частин 1-2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків можливе лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного - наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Обов'язок доведення складу цивільного правопорушення покладається на позивача.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майновий збиток, нанесений неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також збиток, нанесений майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об'ємі особою, яка його нанесла.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках необхідності визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Належним доказом в підтвердження оціненого розміру реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу є саме Звіт суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в ДТП, складання якого є обов'язковим при визначення збитків, що підлягають відшкодуванню.

З метою визначення суми матеріального збитку, що заподіяна позивачу, останній -звернувся до Бюро експертиз та оцінки майна "БЮМЕКС". Проведення автотоварознавчого дослідження було доручено експерту ОСОБА_3

На підставі проведеного автотоварозначого дослідження, експертом було складено Висновок № 139-1 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 16.08.2016 р.

З метою відновлення порушеного права позивача, відповідач зобов'язаний відшкодувати вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, яка визначена в ремонтній калькуляції № 139-1 від 13.09.2016 р., яка є Додатком № 1 до Звіту. У відповідності до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Хюндай Акцент", д/н НОМЕР_1, становить 89 951,45 грн.

Отже, виходячи з вищенаведених норм та встановлених обставин, відповідачем дійсно завдано збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю "Хюндай Акцент", державний номер НОМЕР_1, що становить 89 951,45 грн.

Крім того, за проведення автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено 1 050,00 грн., що підтверджується договором № 139-1 на проведення експертної оцінки від 13.09.2016 р., актом виконаних робіт № ОУ-0000037 від 20.09.2016 р. та платіжним дорученням № 1484 від 19.09.2016 р.

Дана сума також підлягає стягненню з відповідача, оскільки ці витрати були здійснені позивачем з метою відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті доказі, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На вимогу суду відповідач не надав докази, які б спростовували вимоги позивача.

У відповідності до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторони вільні у наданні господарського суду своїх доказів і доведенні їх переконливості.

Дослідивши в судовому засіданні подані сторонами докази, суд встановив, що позивач в обґрунтування позовних вимог надав належні докази (наявні у матеріалах справи) неоспорені відповідачем, які дають підстави задовольнити позов.

За даних обставин позовні вимоги на суму є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради (36002, м. Полтава, пров. Гончарова, 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"(вул. Саксаганського, 119, м. Київ, 01032, ) - 89 951,45 грн. матеріального збитку, 1 050,00 грн. витрат за проведення авто товарознавчого дослідження, 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.06.2017 р.

Суддя Білоусов С. М.

Примітка: Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.