ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 червня 2017 р. Справа № 903/459/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком

до Управління соціального захисту населення Локачинської районної державної адміністрації

про стягнення 61 236,09грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 12.12.2016р. №929

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 07.06.2017р. №495/03

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

У судовому засіданні 26.06.2017р. відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 29.06.2017р. до 12.00год. для надання позивачем доказів надіслання відповідачу актів ф-2 -пільга.

У судовому засіданні 29.06.2017р. відповідно до ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Волинської філії (в межах повноважень, визначених Положенням про Волинську філію ПАТ Укртелеком, затвердженим рішенням наглядової ради протокол № 382 від 13.10.2015 р. та довіреністю № 930 від 20.12.2016р.) звернулось з позовом до Управління соціального захисту населення Локачинської райдержадміністрації про стягнення 67 210,20 грн. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговій категорії осіб за період з грудня 2015р. по грудень 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в силу ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про охорону дитинства, позивачем за період з грудня 2015р. по січень 2016р. надано послуг пільговій категорії громадян на суму 67 210,20 грн.

В 2016-2017р.р. відповідачу направлялись розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг (ф.№2-пільга) та акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги (ф.№3-пільга), відповідач їх отримував, однак рахунки не оплачував, акти звіряння не підписував.

Наявність заборгованості відповідач пояснював відсутністю фінансування з державного бюджету і неможливістю їх оплати.

Відповідач у відзиві № 531/03 від 19.06.2017 р. позов заперечив, мотивуючи тим, що між Управлінням та ПАТ «Укртелеком» тривали договірні відносини щодо компенсації пільг за надані телекомунікаційні послуги відповідно до договору №29/15-22 від 02.01.2015 року. Згідно п. 6.1. договору термін дії закінчився 31.12.2015 року.

Умовами не передбачено його пролонгації, а тому договірні відносини між Управлінням та ПАТ «Укртелеком» були припинені з 01.01.2016 року.

При цьому заборгованість за вказаним договором в Управлінні перед ПАТ «Укртелеком» станом на 01.06.2017 року відсутня.

Відповідно до ч. 1 статті 23 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Стаття 48 Бюджетного кодексу України передбачає, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі виключно в межах асигнувань, встановлених кошторисами. Взяття розпорядником бюджетних коштів зобов'язань без відповідних бюджетних призначень є перевищенням повноважень.

У бюджеті Локачинського району не передбачені видатки на фінансування інших пільг, зокрема, й послуг зв'язку на 2016-2017 рр.

Не передбачено можливість фінансування інших пільг з державного бюджету і Законом України "Про Державний бюджет на 2016 рік" та ст.102 Бюджетного кодексу України, а тому Управління не мало законних підстав вступати в договірні відносини та не зобов'язувалось відшкодовувати пільги за телекомунікаційні послуги впродовж 2016-2017 рр., про що позивачу було заздалегідь відомо із листів, направлених Управлінням на адресу ПАТ «Укртелеком», разом із повернутими та не підписаними розрахунками і актами звіряння.

У судовому засіданні 26.06.2017р. відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 29.06.2017р. до 12.00год. для представлення позивачем доказів надіслання відповідачу актів ф-2- пільга.

У судовому засіданні 29.06.2017р. представник позивача в межах повноважень, визначених довіреністю від 12.12.2016р. №929, звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача 61 236,09грн. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг пільговій категорії населення у 2016р.

Заява мотивована тим, що відшкодування вартості телекомунікаційних послуг за грудень 2015р. здійснювалось на підставі договору.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідача, судом прийнята заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, нова ціна позову 61 236,09грн.

Представник відповідача позов заперечив з підстав, викладених у відзиві від 19.06.2017р. №531/03.

Господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, -

ВСТАНОВИВ:

За період з січня по грудень 2016р. позивач надав послуги пільговій категорії громадян, які підлягають під дії ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їм соціального захисту, ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ЗУ Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ЗУ Про охорону дитинства на загальну суму 61 236,09 грн., що стверджується розрахунками видатків, формами № 2-пільга та актами звіряння з сумою заборгованості за січень 2016 року на суму 5 257,09грн. (а.с. 26-40), за лютий 2016 року на суму 5 557,47 грн. (а.с. 41-55), за березень 2016 року на суму 5 271,62 (а.с. 56-70), за квітень 2016 року на суму 5 333,69грн. (а.с. 71-84), за травень 2016 р. на суму 5 487,35 грн. (а.с. 85-99), за червень 2016 року на суму 5 349,86 грн. (а.с. 100-114), за липень 2016 року на суму 4 967,70 грн. (а.с. 115-129), за серпень 2016 року на суму 5 049,81 грн. (а.с. 130-143), за вересень 2016 року на суму 4 775,08 грн. (а.с. 144-157), за жовтень 2016 року на суму 4 608,19 грн. (а.с. 158-171), за листопад 2016 року на суму 4 626,64 грн. (а.с. 172-185), за грудень 2016 року на суму 4 951,59 грн. (а.с. 186-199).

Позивач направив відповідачу розрахунки видатків форми № 2-пільга та акти звіряння з сумою заборгованості, що підтверджується описами вкладень та повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 200-209, 227-228).

Відповідач відшкодування пільг з телекомунікаційних послуг у 2016 році не здійснював, акти звірки, надіслані позивачем, не підписував, заперечень не надавав.

У претензії № 1083-13-51116-04 від 30.11.2016 р. позивач просив відшкодувати кошти за користування телекомунікаційними послугами пільговими категоріями осіб за 2015-2016р.р.

Відповідач у відповіді від 26.12.2016р. №1074/06 повідомив, що що 12 грудня 2016 року подане клопотання Локачинській районній раді та бюджетній комісії щодо виділення коштів на погашення заборгованості за послуги зв'язку пільгової категорії громадян. Сесією Локачинської районної ради прийняте рішення №12/4 від 16.12.2016р. про виділення коштів з районного бюджету на погашення заборгованості, яка виникла станом на 01.01.2016р. в сумі 6 012,93 грн. Кошти в сумі 6 012,93 грн. перераховані на реєстраційний рахунок Укртелекому платіжним дорученням №1 від 20.12.2016р. На розгляд бюджетної комісії було винесене питання щодо погашення сум за надані пільги на телекомунікаційні послуги у 2016 році згідно претензії від 30.11.2016р. №1083-13-51/16-04, але депутати на сесії районної ради не підтримали рішення про виділення коштів (а.с. 211).

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Згідно із статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; "Про жертви нацистських переслідувань"; "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист"; "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про охорону дитинства".

Частиною 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".

Пунктом 3 Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Локачинського району Волинської області є Управління соціального захисту населення Локачинської райдержадміністрації, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен здійснювати відповідач.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Тобто, чинним законодавством України не визначено обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

За приписом п. 5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком.

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (п. 6 Порядку).

Пунктом 8 Порядку передбачено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям; компенсації особам, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).

Позивачем на адресу відповідача були надіслані розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг (ф.№2-пільга), та акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги (ф.№3-пільга), що стверджується відмітками на листах відповідачем, описами вкладень до цінних листів та підтверджено представником відповідача у судових засіданнях (а.с. 200-210, 227-228).

Водночас, фактично єдиним доводом відповідача щодо неможливості здійснення виплат позивачу по компенсації витрат для надання пільг з оплати телекомунікаційних послуг та інших пільг окремим категоріям громадян є відсутність бюджетних асигнувань для таких виплат, та відсутність підписаного між сторонами договору.

Згідно із пунктом 3 ст. 63 ЗУ "Про телекомунікації" та пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Законодавством не визначено залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог Законів України.

Частиною 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності як відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі Кечко проти України (заява № 63134/00). Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України Про Державний бюджет на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до п.5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Вказаної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 15.05.2012 у справі №11/446.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446, від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12 та Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі № 15/5027/715/2011, від 28.10.2013 справа №922/2029/13, від 18.11.2013 справа №902/612/13, від 12.04.2017 справа №927/1039/16, від 12.04.2017 №923/1292/16, від 07.09.2016 справа №910/21894/15.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 9 липня 2007 року №6-рп/2007).

У рішенні від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави /підпункт 3.2/.

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідач розрахунки видатків форми 2 пільга та акти звіряння з сумою видатків не оспорив, проте, розрахунки не здійснив та акти не підписав, заперечень не надав.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Тобто, боржник, як юридична особа, відповідає за своїми зобовязаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Крім того, як зазначалось вище, чинним законодавство України не визначено обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Заборгованість Управління соціального захисту населення Локачинської райдержадміністрації стверджується розрахунками видатків, формами № 2-пільга та актами звіряння з сумою заборгованості, відповідач суми боргу належними доказами не заперечив, отже, сума боргу за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії осіб за 2016 рік в розмірі 61 236,09 грн. підлягає до стягнення з відповідача.

При вирішенні спору судом враховувана правова позиція, висловлена у постановах Вищого господарського суду України від 12.04.2017 р. № 927/1039/16, Рівненського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 р. № 903/237/17.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600,00 грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 96 , 525 617 ЦК України, ст. 218 ГК України, ст. 63 ЗУ Про телекомунікації, ч. 6 ст. 48, ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України, ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Локачинської районної державної адміністрації Волинської області (Волинська область, смт. Локачі, вул. Володимирська, 38, )

на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Волинської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 28, )

61 236,09грн. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданій пільговій категорії населення, 1 600,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 62 836,09 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення

складено 04.07.2017р.

Відповідно до ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Суддя С.Т. Філатова