ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р.Справа № 922/1412/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Деньковичу А.Й.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-інвестиційна компанія "Приватні інвестиції ЛТД", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнський науковий центр екологічних досліджень та аудиту", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 121 113,01 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за дов. № 1 від 18 квітня 2017 року

відповідача - ОСОБА_2, за дов. № 01-01 від 01 червня 2017 року

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-інвестиційна компанія" Приватні інвестиції ЛТД", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнський науковий центр екологічних досліджень та аудиту", про стягнення 16 492,41 грн. основної заборгованості, 4 620,60 грн. пені, 100 000,00 грн. штрафу. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 1/03/16 оренди нежитлових приміщень від 01 серпня 2013 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 травня 2017 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1412/17 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 15 травня 2017 року. Розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє ухвалою суду 14 червня 2017 року до 26 червня 2017 року. Судом долучено до матеріалів справи документи, які надійшли через канцелярію суду від: позивача - додаткові пояснення (вх. № 20560 від 23 червня 2017 року); відповідача - відзив на позовну заяву з додатками (вх. № 20700 від 26 червня 2017 року).

В призначене судове засідання 26 червня 2017 року представники сторін з'явилися, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі.

В судовому засіданні 26 червня 2017 року представники сторін не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01 березня 2016 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір № 1/03/16 оренди нежитлового приміщення. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору, у відповідності з даним договором орендодавець передає, а орендар приймає в оперативну оренду, окреме нежиле приміщення надалі йменується "орендоване приміщення" в будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Тоицький 9-В, 3-поверх, кім. 3-4; 3-9, площею 47,97 м.к. Передача приміщення здійснюється по акту приймання-передачі, які є невід'ємною частиною даного договору. Даний договір вступає в силу з моменту укладення. Строк дії договору 35 місяців з дня укладення. Орендар має переважне право на продовження строку дії даного договору (п. 2.1 договору). За використання орендованого приміщення орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 3 530,00 грн. в т.ч. ПДВ = 588,33 грн. в місяць. У вартість орендної плати включено усі комунальні послуги. Орендна плата сплачується щомісяця, але не пізніше 5-го числа поточного місяця. Починаючи з 6-го числа поточного місяця, орендарю не сплативши орендну плату, нараховується пеня в розмірі 1% від повної суми орендної плати за кожен день прострочення оплати за оренду. Орендна плата виплачується орендатором з дня передачі йому орендованого приміщення у відповідності з пунктом 2 даного договору (п. 3.1 договору). За використання орендованого приміщення орендар з 01 жовтня 2016 року виплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 4 530,00 грн., в т.ч. ПДВ - 755,00 грн. в місяць. У вартість орендної плати входять усі комунальні послуги (п. 3.1 в редакції додаткової угоди від 20 серпня 2016 року). Даний договір припиняє свою дію: у зв'язку з припинення строку його дії; за вимогою орендаря, якщо до припинення строку дії даного договору орендатор втратив необхідність у використанні договору; у випадку гибелі орендованого приміщення; за вимогою орендодавця, на протязі 30 днів з моменту попередження орендатора орендодавцем про припинення даного договору. При припиненні дії даного договору орендодавець зобов'язаний повернути орендодавцю приміщення (за виключенням випадку припинення дії договору у зв'язку з гибеллю орендованого приміщення), тобто звільнити та передати його орендодавцю у нормальному стані з урахуванням природного зносу (п. п. 4.1, 4.2 договору).

На виконання вище вказаного договору, позивач передав, а відповідач прийняв орендоване приміщення, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі нежитлового приміщення по договору оренди № 1/03/16 від 01 березня 2016 року. На виконання п. 4.1 договору, позивачем було скеровано відповідачу вимогу про розірвання договору з 15 березня 2017 року (вих. № 12/1 від 14 лютого 2017 року), яка була повернута позивачеві з приписом відповідача "зобов'язуюсь звільнити приміщення до 30 березня 2017 року, а в разі порушення зобов'язання зобов'язуюсь сплатити крім оренди ще штраф у розмірі 100 000,00 грн.".

Як вказує позивач у позовні заяві, останній у повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором оренди № 1/03/16 оренди нежитлового приміщення від 01 березня 2016 року, втім відповідач не виконав свої зобов'язання з оплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі. Крім того, позивач вважає, що листуванням (вимога про розірвання договору вих. № 12/1 від 14 лютого 2017 року) сторони змінили умови договору в тому числі й щодо відповідальності за невиконання зобов'язання, що має місце через порушення відповідача щодо повернення орендованого приміщення. Дані обставини в сукупності (несплата своєчасно та в повному обсязі орендних платежів, та неповернення орендованого приміщення) стали підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України. В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. До вимог частин 1, 5 статті 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зважаючи вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідачем не було спростовано встановлених фактів, які повідомлені позивачем стосовно неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 1/03/16 оренди нежитлового приміщення від 01 березня 2017 року в частині сплати орендних платежів за період з січня 2017 року по квітень 2017 року (включно), позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 16 492,41 грн. основної заборгованості нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Твердження відповідача, що ніякої додаткової угоди до спірного договору між сторонами не укладалася, а тому орендна плата за користування майном складає 3 530,00 грн. в місяць; додаткова угода від 20 вересня 2016 до договору оренди приміщення № 01/04/16 від 01 квітня 2016 року немає ніякого відношення до договору № 1/03/16 оренди нежитлового приміщення, спростовуються матеріалами справи, а саме копіями банківських виписок, відповідно до яких вбачається, що відповідачем з жовтня 2016 року по грудень 2016 проводилась оплата орендної плати у розмірі 4 530,00 грн., що повністю відповідає умовам додаткової угоди, з огляду на що, твердження позивача про те, що в назві додаткової угоди наявна описка підтверджується здійсненими відповідачем оплатами; інші правовідносини між сторонами відсутні. Крім того, твердження відповідача про звільнення орендованих приміщень 13 березня 2017 року (відповідач посилається на товарно-транспортну накладну та на письмові поясненнями банку із яким відповідачем укладено договір оренди приміщення) є безпідставними та необґрунтованими, оренда нежитлових приміщень у третьої особи не є свідченням про звільнення обєкту оренди, відповідач не обмежений щодо кола договорів, за якими ним орендується майно; більш того, за умовами п. 1.2 договору № 1/03/16 оренди нежитлового приміщення від 01 березня 2016 року, передача приміщення здійснюється за актом приймання-передачі.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 4 620,60 грн. за період з 06 січня 2017 року по 18 квітня 2017 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пунктом 3.1 договору № 1/03/16 оренди нежитлового приміщення від 01 березня 2016 року передбачено відповідальність у вигляді пені у розмірі 1% від повної суми орендної платні за кожен день прострочення оплати, якщо прострочення триває понад 5 днів поточного місяця.

Суд зазначає, що право нарахування пені виникає у кредитора з наступного дня, після спливу кінцевого терміну виконання зобов'язань і з врахуванням приписів ст. 232 ГК України припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Пеня має нараховуватися за кожний місяць окремо - з наступного дня після спливу строку на оплату по кінцеву дата нарахування пені.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені, враховуючи п. 3.1 договору, приписи ст. 232 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", суд встановив, що позивачем при здійсненні нарахування пені не враховано вимоги п. 6 ст. 232 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (проведено нарахування на загальну суму заборгованості та з розміру 1% від повної суми орендної плати), отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 673,08 грн. (за період: з 06.01.2017 року по 18.04.2017 року; з 06.02.2017 року по 18.04.2017 року; з 06.03.2017 року по 18.04.2017 року; з 06.04.2017 року по 18.04.2017 року) є обґрунтованими та такими, що задовольняються судом. В решті позову в частині стягнення пені у розмірі 3 947,52 грн. суд відмовляє, як в безпідставно заявленій та необґрунтованій.

Розглянувши частину позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище в даному рішенні суду, в силу статей 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування нарахування відповідачеві штрафу у розмірі 100 000,00 грн. посилається на листування, а саме листом за вих. № 12/1 від 14 лютого 2017 року, за яким, на думку позивача, сторонами змінено умови договору (шляхом: оферти - пропозиція відповідачу звільнити орендовані приміщення в інший строк, а в разі не звільнення - сплатити штраф, та акцепту - прийняття пропозиції відповідачем).

Втім, суд не може погодитися з таким твердженням позивача, з огляду на наступне. По-перше, згідно ст. 654 ЦК України, зміна договору вичиняється в такій самі формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обору. Тобто, з огляду на те, що договір № 1/03/16 оренди нежитлового приміщення від 01 березня 2017 року було укладено у письмовій формі, то зміни до даного договору мають вноситися письмово у відповідно оформленій належним чином додатковій угоді. По-друге, посилання позивача на ст. 181 ГК України та ст. 205 ЦК України, якими передбачено можливість укладення господарських договорів, є хибним тлумаченням норм чинного законодавства, адже санкціями даних статей передбачено саме можливість укладення договорів у спрощений спосіб, а не внесення змін до вже існуючих договорів у спрощений спосіб. По-третє, вказана умова договору є несправедливою, адже порушує принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін.

Враховуючи вище викладене в сукупності, суд відмовляє в частині позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. штрафу, як в необґрунтованих та недоведених.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у розмірі 257,48 грн. покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнський науковий центр екологічних досліджень та аудиту" (61003, м. Харків, пр. Троїцький, буд. 9-В, в тому числі з р/р 2100 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-інвестиційна компанія "Приватні інвестиції ЛТД" (61003, м. Харків, пр. Троїцький, 9-В, р/р 4863 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023, ) 16 492,41 грн. основної заборгованості, 673,08 грн. пені та 257,48 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 03.07.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/1412/17