ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 926/2343/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.- головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення та постановуГосподарського суду Чернівецької області від 23.12.2016 Львівського апеляційного господарського суду від 01.03.2017
у справі№ 926/2343/16 Господарського суду Чернівецької області
За позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
ДоПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз"
Простягнення суми,
за участю

від позивача: Старчик А.А.,

від відповідача: Слюсар М.О., Замкова М.О.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" про стягнення 139568597,41 грн. основного боргу, 22191959,18 грн. пені, 1709985,78 грн. 3% річних, 5870656,08 грн. інфляційних втрат, 206700,00 грн. витрат з оплати судових витрат, посилаючись на те, що між Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" (покупець) 04.01.2013 укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-248-ВТВ. Відповідно до умов договору із врахуванням внесених змін додатковою угодою № 11 позивач зобов'язується передати у власність відповідачу у 2013-2015 роках природний газ, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що передається за договором використовується відповідачем включно для виробничо-технічних витрат та нормативних втрат покупця (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 5.1 договору ціна (граничний рівень цін) на газ встановлюється Національною комісією регулювання енергетики України (НКРЕ). Відповідно до п. 6.1 договору із врахуванням внесених змін додатковою угодою № 4 оплата на газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної сплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта прийманні-передачі газу. На час звернення Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до суду із позовом позивач свої зобов'язання виконано в повному обсязі та поставлено у січні 2013 року -грудні 2015 року природного газу в обсязі 39852,305 тис. куб. м. на загальну суму 382480634,46 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. В порушення умов договору, ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 599 ЦК України покупець зобов'язання належним чином не виконав, прострочив оплату та не повністю розрахувався за поставлений в січні 2013 року-грудні 2015 року природний газ у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 139568597,41 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, ст.ст. 174, 216, 218 ГК України порушення умов зобов'язання тягне за собою настання наслідків передбачених договором та законом. Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання відповідачем умов п. 6.1 договору відповідач зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу. Відповідно до п. 7.2 договору позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 22191959,18 грн. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу три проценти річних у сумі 1709985,78 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5870656, 08 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2016 у справі № 926/2443/16 (у складі колегії суддів: Дудка В.В.- головуючого, Ковальчцук Т.І., Скрипничук І.В.) відмовлено у задоволенні позову.

Рішення мотивоване тим, що позивачем свої зобов'язання виконано в повному обсязі та поставлено у січні 2013-грудні 2015 року природного газу в обсязі 39852,305 тис. куб. м. на загальну суму 382480634, 46 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. В порушення умов договору, ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 599 ЦК України відповідач зобов'язання належним чином не виконав, прострочив оплату та не повністю розрахувався за поставлений у січні 2013 року-грудні 2015 року природний газ у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 139568597, 41 грн. Відповідно до п. 7.2 договору позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 22191959,18 грн. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу три проценти річних у сумі 1709985,78 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5870656,08 грн. Відповідно до пунктів 6.1., 11 договору із врахування внесених змін додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місця наступного за місяцем закінчення строку дії договору щодо поставки газу, тобто 20.01.2016, оскільки договір діє щодо поставки газу до 31.12.2015. Таким чином прострочення платежу за умовами договору настає 21.01.2016. Положеннями ст. 617 ЦК України передбачено загальні підставі для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, зокрема, якщо особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором використовується виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця. Тобто це газ, що втрачається під час його транспортування газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт. ВТВ виникають з об'єктивних як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, і такі витрати є невід'ємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу та формують собівартість послуги розподілу газу. Відповідно до п. 5.9 наказу № 264 розрахунок допустимих та фактичних обсягів ВТВ газу здійснюється газорозподільними підприємствами самостійно. Затверджені Міненерго розміри ВТВ враховуються при формуванні Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послугах газорозподільному підприємству тарифу на розподіл природного газу. У п. 4.1 розділу Методики № 983 основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги із транспортування природного газу є витрати підприємства та обсяги протранспортного природного газу. Протягом 2014-2015 років при формуванні та затверджені гранично допустимого розміру ВТВ та тарифу на розподіл природного газу Міненерго та НКРЕКП не враховано обсяги витрат газу на покриття ВТВ. При цьому сторони не могли передбачити викладені обставини під час укладення договору, оскільки виходили із презумпції правомірності рішень та актів органів державної влади, законності їх діяльності. За умови дотримання Міненерго та НКРЕКП вимог зазначених законодавчих та підзаконних нормативних актів тариф на розподіл природного газу для ПАТ по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" повинен був враховувати більший обсяг природного газу для потреб ВТБ, який би повністю охоплював величину природного газу придбаного за договором № 13-248-ВТВ від 04.01.2013, а тому дозволив би уникнути настання обставин непереборної сили-форс-мажорні обставини. Сертифікат ТПП № 6076 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29.03.2016 підтверджує факт неможливості виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, починаючи з 01.05.2014 по теперішній час у зв'язку із наявністю обставин форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виникнення незалежно від волі останнього. Враховуючи умови пунктів 8.1, 8.2 договору та встановлений факт існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які настали 01.05.2014 та тривають по теперішній час, господарські суди вважають, що у даному випадку строк виконання зобов'язання щодо оплати поставленого газу за договором у відповідача не настав, відповідно у позивача відсутнє право на стягнення із відповідача основного боргу, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 у справі № 926/2343/16 (у складі колегії суддів: Данко Л.С.- головуючого, Галушко Н.А., Орищин Г.В.) рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2016 у справі № 926/2343/16 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2016 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01,03.2017 у справі № 926/2343/16, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01,03.2017 у справі № 926/2343/16, і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права господарськими судами, та неповне зясування обставин справи, зокрема, настання форм-мажорних обставин.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець за договором, позивач у справі) з однієї сторони та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" (покупець за договором, відповідач у справі), з іншої сторони 04.01.2013 укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-248-ВТВ (надалі - договір).

Між сторонами у справі укладено додаткові угоди до цього договору, які є його невід'ємними частинами: № 1 від 04.04.2013, № 2 від 10.07.2013, № 3 від 08.08.2013, № 4 від 31.12.2013, № 5 від 28.04.2014, № 6 від 07.05.2014, № 7 від 10.06.20104.01.2013, № 8 від 05.09.2014, № 9 від 10.11.2014, № 10 від 08.12.2014, № 11 від 22.12.2014, № 12 від 05.02.2015, № 13 від 10.03.2015, № 14 від 03.04.2015, № 15 від 12.05.2015, № 16 від 03.06.2015, № 17 від 10.07.2015, № 18 від 12.10.2015, № 19 від 28.10.2015.

Зазначений договір та додаткові угоди до нього укладені між сторонами у письмовій формі єдиного документа, підписано уповноваженими представниками сторін, підписи скріплено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст.ст. 207, 208 ЦК України є правомірним правочином в силу ст. 204 ЦК України, оскільки суду не доведено зворотнього.

Відповідно до умов договору із врахуванням змін, внесених додатковою угодою № 11 позивач зобов'язується передати у власність відповідачу у 2013-2015 роках природний газ, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що передається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробничо-технічних витрат та нормативних втрат покупця.

Відповідно до п. 2.1 договору із врахуванням змін, внесених додатковою угодою № 12 продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 газ в обсязі до 69961,580 тис. куб. м, у тому числі: у 2013 році - 14679,674 тис. куб. м; у 2014 році - до 25182,685 тис. куб. м; у 2015 році - до 30099,221 тис. куб. м.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця у пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану із правом власності на газ (п.3.1 договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору сторонами погоджено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.1. договору ціна (граничний рівень цін) на газ встановлюються Національною комісією регулювання енергетики України (НКРЕ).

Відповідно до п. 6.1. договору із врахуванням змін, внесених додатковою угодою № 4, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п. 8.2 договору).

Сторони зобов'язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів із дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства (п. 8.3 договору).

Настання обставин форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку (п. 8.4 договору).

Пунктом 8.5 договору сторонами визначено, що виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення.

Із урахуванням додаткової угоди № 11 до договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами із 01.01.2013, і діє щодо реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Позивачем зобов'язання за договором виконано в повному обсязі та поставлено із січні 2013 року по грудень 2015 року природного газу в обсязі 39852,305 тис. куб. м. на загальну суму 382480634,46 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Господарські суди дійшли до правильного висновку, що відповідач у порушення умов договору, ст. 193 ГК України, ст. 526, 599 ЦК України, зобов'язання належним чином не виконав, чим прострочив оплату та не повністю розрахувався за поставлений природний газ із січня 2013 року по грудень 2015 року у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 139568597,41 грн.

Господарськими судами встановлено, що відповідно до п. 7.2. договору позивачем нараховано відповідачу 22191959,18 грн. пені, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - 1709985,78 грн. три проценти річних, 5870656,08 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із п. 1 ст. 202, п. 1 ст. 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місяця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюються або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарськими судами встановлено, що відповідно до пунктів 6.1., 11 договору із врахуванням внесених змін додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору щодо поставки газу, тобто 20.01.2016, оскільки договір діє щодо реалізації газу до 31.12.2015.

Господарські суди дійшли до правильного висновку, що прострочення платежу за умовами договору настає 21.01.2016.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Господарськими судами встановлено, що відповідно до п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із цим договором і чинним законодавством.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 617 ЦК України передбачено загальні підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, зокрема, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Господарськими судами встановлено, що відповідно до п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця.

Відповідно до Методики визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (надалі Методика), затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України (далі - Міненерго) від 30.05.2003 № 264, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.07. 2003 за № 570/7891 виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу (далі - ВТВ) - це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. До виробничо-технологічних втрат також належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей який не перевищує норм, встановлених чинними нормативними документами.

Тобто ВТВ газу визначаються як газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Відповідно до п. 5.9 Методики розрахунок допустимих та фактичних обсягів ВТВ газу здійснюється газорозподільними підприємствами самостійно.

Аналогічні умови викладено у п. 1.2 Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості (далі - Міненерго) № 737 від 23.11.2011 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" (далі - наказ № 737), де зазначено, що газорозподільні підприємства самостійно згідно із Методиками розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше 2 місяців до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. При цьому як визначено п. 1.1 наказу № 737 розрахунок річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік розраховується відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов.

Згідно із пунктом 1.3 Наказу № 737 на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газу Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Затверджені Міненерго розміри ВТВ враховуються при формуванні Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) газорозподільному підприємству тарифу на розподіл природного газу.

Порядок та процедура встановлення тарифів регламентується Порядком формування тарифів на послуги із транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженим Постановою НКРЕ (відтепер НКРЕКП) від 28.07.2011 № 1384 (далі - Порядок № 1384), Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженою Постановою НКРЕ від 04.09.2002 № 983 (далі - Методика № 983), Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою Постановою НКРЕ від 03.04.2013 № 369 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 за № 685/23217 (далі - Процедура № 369).

Вимога щодо встановлення НКРЕКП економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов'язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України та отримання обґрунтування рівня прибутку міститься у пункті 2.1 Порядку № 1384, у пунктах 1.5, 1.7, 5.1 розділу 5 Методики № 983.

У п. 4.1 розділу Методики № 983 зазначено, що основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги із транспортування природного газу є витрати підприємства та обсяги протранспортованого природного газу.

Витрати підприємства на транспортування природного газу визначаються відповідно до Національного Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" та Методичним положенням із планування, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг) за економічними елементами витрат на підприємствах із газопостачання та газифікації та їх структурних підрозділах. Пунктом 2.5. Процедури № 369 закріплено, що суб'єкт господарювання під час звернення до НКРЕ за встановленням тарифу обґрунтовує кожну складову витрат із відповідного виду діяльності, пов'язаних із операційною діяльністю, фінансових витрат та прибутку. Відповідно до п. 4.5. Методики № 983, п. 2.1.5 Процедури № 369 до таких витрат відносяться витрати на закупівлю природного газу, що використовуються для забезпечення ВТВ.

Тобто розмір ВТВ, затверджений Міненерго має в обов'язковому порядку бути відшкодований за рахунок складової тарифу, затвердженої НКРЕКП.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", який діяв до 01.10.2015, ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу", який діє з 01.10.2015 державне регулювання ринку природного газу, зокрема, в питаннях встановлення тарифів на розподіл природного газу газорозподільними мережами здійснюють Міненерго та НКРЕКП. При цьому слід зазначити, що нормативно-правові акти, що регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливості покриття ВТВ, що виникають в діяльності газорозподільного підприємства, за рахунок будь-яких інших джерел, окрім тарифу на розподіл газу.

Господарськими судами встановлено, що покупець як суб'єкт природної монополії, обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності (розділ II Ліцензійних умов з розподілу), зважаючи що діяльність із розподілу природного газу здійснюється відповідачем в умовах імперативного державного регулювання, в тому числі, щодо встановлення тарифів на транспортування природного газу газорозподільними мережами (ст. 4 Закону "Про ринок природного газу", ст. ст. 4, 5 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", ст. ст. 4, 8-10 Закону "Про природні монополії"), тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності відповідача.

Суди дійшли до правильного висновку, що можливість відповідача розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ перед позивачем прямо залежить від затвердженого гранично допустимого розміру ВТВ та від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

На виконання наказу Міненерго від 23.11.2011 № 737 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" відповідачем подано до Міністерства енергетики та вугільної промисловості розрахунок ВТВ та нормованих втрат природного газу для виробничо-технологічних потреб на 2014 рік - в обсязі 41438116 куб. м. газу та 2015 рік - в обсязі 40323192 куб. м. газу.

Наказом Міненерго від 24.09.2014 № 664 "Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2014 рік" затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2014 рік для газопостачальних та газорозподільних підприємств, у тому числі для ПАТ із газопостачання та газифікації "Чернівцігаз" - 21196 тис. куб. м. Відповідно до наказу Міненерго від 02.03.2015 № 122 затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік, зокрема, для відповідача - 19363 тис. куб. м.

Суди дійшли до правильного висновку, що протягом 2014 - 2015 років при формуванні та затверджені гранично допустимого розміру ВТВ і тарифу на розподіл природного газу Міненерго та НКРЕКП не враховано обсяги витрат газу на покриття ВТВ.

При цьому сторони не могли передбачити викладені обставини під час укладання договору, оскільки виходили із презумпції правомірності рішень та актів органів державної влади, законності їх діяльності. За умови дотримання Міненерго та НКРЕКП вимог зазначених законодавчих та підзаконних нормативних актів, тариф на розподіл природного газу для ПАТ по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" повинен був враховувати більший обсяг природно газу для потреб ВТВ, який би повністю охоплював величину природного газу придбаного за договором № 13-248-ВТВ від 04.01.2013, а тому дозволив би уникнути настання обставин непереборної сили - форс-мажорні обставини.

Відповідно до ч.3 ст.14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, протиправні дії третіх осіб (ч. 2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч.1 ст.14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні).

Законодавством України передбачено, що єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Господарськими судами встановлено, що відповідно до п. 8.1. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно до п. 8.2. договору під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Згідно із п. п. 8.3. - 8.5. договору сторони зобов'язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів із дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства. Настання обставин форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку. Виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення.

На виконання умов договору відповідачем надано позивачу разом із листом від 31.03.2016 вих. № 01/913 Сертифікат Торгово-промислової палати України № 6076 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29.03.2016 на підтвердження настання форс-мажорних обставин, що полягають у дії/бездіяльності вказаних третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем зобов'язання, передбаченого договором від 04.01.2013 № 13-248-ВТВ з оплати придбаного протягом 2014-2015 років природного газу щодо обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу, зокрема, в розмірі 23,452 млн куб. м, які настали з 01.05.2014 та тривають досі.

Сертифікат № 6076 від 29.03.2016 внесено до Єдиного Реєстру сертифікатів, що підтверджується Торгово-промисловою палатою України у відповіді від 08.12.2016/05.0-7.2 на звернення відповідача.

Сертифікатом ТПП № 6076 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29.03.2016 підтверджується факт неможливості виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, починаючи з 01.05.2014 по теперішній час у зв'язку із наявністю обставин форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виникнення яких не залежало від волі останнього.

Враховуючи умови пунктів 8.1., 8.2. договору, встановлений факт існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які настали 01.05.2014 та тривають по теперішній час, господарські суди дійшли до правильного висновку, що у даному випадку строк виконання зобов'язання щодо оплати поставленого газу за договором у відповідача не настав, відповідно у позивача відсутнє право для стягнення з відповідача основного боргу, на нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, господарські суди дійшли до правильного висновку, що відповідач підтвердив неможливість належного виконання грошових зобов'язань за укладеним із позивачем договору внаслідок настання форс-мажорних обставин, і про настання цих форс-мажорних обставин повідомив позивача.

Порушення відповідачем грошових зобов'язань сталося під час дії форс-мажорних обставин, що тривають досі, то такі обставини відповідно до п. 8.2 договору є відкладальною обставиною щодо виконання грошових зобов'язань покупцем за договором, тому господарські суди правомірно вважають, що звернення ПАТ "НАК Нафтогаз України" до господарського суду із позовом у даній справі є передчасним, відповідно позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 у справі № 926/2343/16 Господарського суду Чернівецької області прийнято із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01. 03.2017 у справі № 926/2343/16 Господарського суду Чернівецької області підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 у справі № 926/2343/16 Господарського суду Чернівецької області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 23.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 у справі № 926/2343/16 Господарського суду Чернівецької області залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді:Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.