ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Справа № 910/24994/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Погребняка В.Я.,
Полякова Б.М., Короткевича О.Є.,
розглянувши касаційні скарги 1. арбітражного керуючого, ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехніка" Кучака Юрія Федоровича; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальний торговий дім "Меркурій";
на постановувід 10.04.2017 Київського апеляційного господарського суду (щодо визнання аукціону недійсним)
у справі№ 910/24994/15 господарського суду м. Києва
за заявоютовариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехніка"
пробанкрутство
в судовому засіданні взяли участь представники:

ПАТ "ВіЕс" БАНК" ДП "Союзконтракт Інвестмент" ДП "Альт-Інвест" арбітражний керуючий Кучак Ю.Ф.ОСОБА_5, довір.; ОСОБА_6, довір.; ОСОБА_7, довір.; ОСОБА_8, довір.; особисто;

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду міста Києва знаходиться справа № 910/24994/15 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехніка" (далі - ТОВ "Інтертехніка", боржник), порушена в порядку ст. ст. 10, 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Постановою від 15.02.2016 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф., зобов'язано його вчинити певні дії та інше.

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк" (далі - ПАТ "ВіЕс Банк", кредитор) звернулося до суду з заявою (з урахуванням заяви про заміну предмету позову) про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону від 02.12.2016 з продажу лоту № 2, договору купівлі-продажу від 02.12.2016 та договору про проведення аукціону від 01.08.2016 з усіма додатковими угодами до нього.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2017 (суддя Чеберяк П.П.) у справі № 910/24994/15, серед іншого, відмовлено у задоволенні заяви про визнання аукціону недійним, з урахуванням заяви про заміну предмету позову. Місцевий господарський суд виходив з того, що під час організації та проведення спірного аукціону, учасниками було дотримано вимоги чинного законодавства.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 (судді: Остапенко О.М. - головуючий, Верховець А.А., Пантелієнко В.О.) ухвалу від 01.02.2017 скасовано; визнано недійсним другий повторний аукціон, який відбувся 02.12.2016 та договір купівлі-продажу, укладений за його наслідками.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване порушенням ч. 6 ст. 49 Закону про банкрутство з огляду на наявність заінтересованості організатора аукціону стосовно боржника та відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальний торговий дім "Меркурій", як організатора аукціону (далі - ТОВ "УТД Меркурій", організатор аукціону) достатнього досвіду для проведення аукціонів.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ліквідатор боржника арбітражний керуючий Кучак Ю.Ф. та організатор аукціону звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просять постанову від 10.04.2017 скасувати, ухвалу місцевого господарського суду від 01.02.2017 залишити в силі.

Касаційні скарги мотивовані порушенням судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 44, ч. 6 ст. 49 Закону про банкрутство, ст. ст. 22, 54, 57, 63, п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Скаржники зазначають про необхідність припинення провадження у цій справі в частинні визнання результатів аукціону недійсним, оскільки на момент звернення кредитора з відповідною заявою був відсутній предмет спору. Крім того, вимога про наявність трирічного досвіду проведення аукціонів не має імперативного характеру, а тому не може бути належною підставою для визнання результатів аукціону недійсними.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, загальний обсяг визнаних ліквідатором грошових вимог кредиторів боржника становить 157 180 803,91 грн. При цьому грошові вимоги ПАТ "ВіЕс Банк" на суму 65 119 441,34 грн. забезпечені іпотекою нежилих приміщень торгово-розважального комплексу з №1 по № 10 (групи приміщень № 15), з № XVI по № XX, №№ XXV, XXVI підвалу, з № 1 по № 82 (групи приміщень № 5) першого поверху, з № 1 по № 59 (групи приміщень № 7), №№ II, III, IV, V другого поверху (в літ. А) загальною площею 8439,30 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська, буд. 3 г.

Саме це майно боржника увійшло до лоту № 2 та було предметом реалізації на спірному аукціоні 02.12.2016. Відповідно до протоколу аукціону № 01-09/39 від 02.12.2016 про проведення аукціону, переможцем по лоту № 2 визнано товариство з обмеженою відповідальністю "АТІ Інвестмент", який запропонував ціну - 5 020 911, 04 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону про банкрутство результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними.

Так, при прийнятті рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута судом повинен бути доведений факт дотримання порядку його організації та проведення, як того вимагають ст. 20, Розділи ІІІ, IV Закону про банкрутство.

Слід зазначити, що процедура проведення аукціону у справі про банкрутства складається з чотирьох етапів її організації: перед підготовка проведення аукціону (призначення ліквідатора, вибір організатора аукціону, оформлення проекту договору на проведення аукціону, узгодження умов реалізації заставного майна з забезпеченим кредитором, визнання організатора аукціону учасником справи про банкрутство); підготовка до проведення аукціону (укладення договору з організатором аукціону, публікація оголошення, прийняття заяв на участи в аукціоні, внесення гарантійних внесків учасників аукціону); проведення аукціону та оформлення його результатів.

Між тим порушення порядку організації будь-якого з цих етапів є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому. Отже, вирішуючи спір щодо визнання недійними результатів аукціону з продажу майна банкрута, суд має встановити факт дотримання порядку його проведення на кожному з етапів.

Як вбачається організатор аукціону згідно з ч. 6 ст. 49 Закону про банкрутство визначається замовником аукціону за конкурсом та діє на підставі ухвали господарського суду про визнання його учасником провадження у справі про банкрутство.

Слід зауважити, що основна задача суду на етапі визнання організатора аукціону учасником справи про банкрутство, полягає у перевірці самого порядок визначення організатора аукціону, зокрема: дотримання засад проведення конкурсу з визначення організатора аукціону; вид установчої діяльності організатора аукціону (зокрема за кодом Класифікації видів економічної діяльності); кількість проведених аукціонів та категорії біржового товару; чи не є організатор аукціону заінтересованою особою стосовно боржника, кредиторів або арбітражного керуючого у розумінні статті 1 Закону про банкрутство; розмір винагороди організатора аукціону; проект договору про проведення аукціону; наявність відповідних технічних можливостей для проведення аукціону тощо.

Втім, рішення судів попередніх інстанцій не місять жодних посилань на ту обставину, що організатор аукціону - ТОВ "УТД Меркурій" взагалі визнавався учасником провадження у цій справі.

Як наслідок, судом апеляційної інстанції тільки на етапі визнання результатів аукціону недійсними було встановлено, що ТОВ "УТД Меркурій" не мав трирічного досвіду проведення аукціонів. Так, організатор аукціону з 02.12.2014 року є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю "Світ каміння" та до 02.12.2014 року не здійснював діяльність у сфері проведення аукціонів (торгів).

Крім того, апеляційним господарським судом встановлено, що доказів проведення аукціонів до 16.03.2016 матеріали справи не містять, що також свідчить про відсутність відповідного необхідного досвіду.

Разом з тим, ч. 6 ст. 49 Закону про банкрутство встановлено, що організатор аукціону визначається замовником (ліквідатором) за конкурсом, що проводиться у визначеному замовником порядку, основними критеріями якого вважаються наявність ліцензії, достатній, але не менш як три роки, досвід проведення аукціонів, запропонована найменша сума винагороди.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що на участь у конкурсі з визначення організатора на проведення аукціону з продажу майна боржника надійшла лише заява від однієї особи - ТОВ "УТД "Меркурій". Отже, участь однієї кандидатури саме по собі виключає можливість проведення конкурсу, що має на меті обрання того організатора аукціону, який з поміж інших, запропонує найвигідніші умови.

Однак, в порушення ч. 6 ст. 49 Закону про банкрутство, тобто без фактичного проведення конкурсу, ліквідатор уклав з ТОВ "УТД "Меркурій" договір № 01-08/23 від 01.08.2016 року про проведення аукціону.

Також судом встановлено, що організатор аукціону в розумінні ст. 1 Закону про банкрутство є заінтересованою особою стосовно боржника, оскільки ліквідатор у цій справі арбітражний керуючий Кучак Ю.Ф. перебував з 28.06.2014 у трудових відносинах з директором організатора аукціону - ТОВ "УТД "Меркурій" Тритяченко О.В.

Втім вказані обставини справи не були предметом розгляду суду на етапі визнання організатора аукціону учасником провадження у справі про банкрутство, як наслідок подальша підготовка з реалізації майна здійснювалася з порушенням вимог чинного законодавства.

Також варто зауважити, що частина 5 ст. 44 Закону про банкрутство встановлює обов'язок ліквідатора здійснювати продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу і тільки у разі, якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Отже, Законом про банкрутство встановлено пріоритет реалізації майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу та одночасно встановлено гарантію для кредиторів боржника, яка полягає в тому, що початковою вартістю такого майна повинна бути сукупність усіх визнаних грошових вимог кредиторів боржника.

При цьому ліквідатором з урахуванням положень статті 65 Закону про банкрутство при реалізації цілісного майнового комплексу має бути дотримано повну процедуру продажу майна, визначену Розділом ІV Закону про банкрутство, з проведенням, за наявності підстав, як повторного аукціону, так і другого повторного аукціону, і лише потім вирішено питання щодо продажу майна боржника частинами.

Крім того, п. 9 ч. 8 ст. 26 Закону про банкрутство встановлено, що в разі його продажу частинами в ліквідаційній процедурі банкрута до компетенції комітету кредиторів належить питання щодо визначення складу майна.

У зв'язку з чим, системний аналіз приписів п. 9 ч. 8 ст. 26 , ч. 5 ст. 44 та ст. 65 Закону про банкрутство дає підстави дійти обґрунтованого висновку стосовно того, що питання продажу майна боржника частинами має здійснюватися за погодженням комітету кредиторів та виключно після проведення першого, повторного та другого повторного аукціонів з реалізації майна у вигляді цілісного майнового комплексу.

Будь-які правочини щодо реалізації майна боржника, укладені у порушення встановленого законодавством порядку, є нікчемними та не можуть мати правових наслідків.

У даному випадку судами встановлено, що аукціон від 15.09.2016 з продажу майна ТОВ „Інтертехніка" як цілісного майнового комплексу за стартовою ціною, визначеною за сукупністю всіх визнаних вимог кредиторів, а саме: 157 180 803,91 грн., визнано таким, що не відбувся з огляду на відсутність заяв на участь у ньому.

Одразу після цього, майновий комплекс боржника був виставлений ліквідатором на аукціон окремими лотами, із окремим визначенням початкової вартості кожного об'єкта, що є грубим порушенням вимог ст.ст. 43, 44 Закону про банкрутство.

Більше того, відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій 27.04.2016 ліквідатор звернувся до ПАТ "ВіЕс Банк" про надання згоди на продаж заставного майна банкрута.

У відповідь, листом від 13.05.2016 № 10-3/8171 кредитор надав згоду на продаж заставного майна з дотриманням певних умов ПАТ "ВіЕс Банк", однак вже 31.05.2016 листом № 10-3/9198 відкликав надану згоду.

У зв'язку з чим, ліквідатор в порядку ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство звернувся з відповідним клопотанням до господарського суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.07.2016 у справі № 910/24994/15, суд задовольнив клопотання ліквідатора ТОВ "Інтертехніка" та надав згоду на продаж заставного майна банкрута, що належить останньому на праві власності та перебуває у іпотеці ПАТ "ВіЕс Банк".

Разом з тим частиною 4 ст. 42 Закону про банкрутство передбачено, що кошти, які залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Отже, оскільки витрати, пов'язані з продажем заставного майна погашаються за рахунок коштів, отриманих від такого продажу, то з метою забезпечення реалізації майна боржника за найвищою ціною та унеможливлення зловживань своїми повноваженнями з боку ліквідатора, як замовника аукціону, а також організатора аукціону, початкова вартість заставного майна боржника, яке підлягає реалізації на аукціоні, а також інші умови продажу майна повинні бути погоджені забезпеченим кредитором або судом, який розглядає справу про банкрутство (у разі наявності спору щодо такого погодження).

При цьому, аналіз приписів ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство дає підстави дійти висновку, що суд, розглядаючи питання про надання згоди на реалізацію заставного майна в процедурі банкрутство має діяти неупереджено, однак з врахуванням фінансового інтересу забезпеченого кредитора, а тому, погоджені ним умови не можуть погіршувати становище останнього та йти в розріз з інтересами такого кредитора. Відповідно, суд не повинен давати дозвіл на продаж майна в порядку ст. 66 Закону про банкрутство, яка регламентує порядок проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості. Такий продаж може здійснюватися виключно за згодою забезпеченого кредитора.

Втім ухвалою від 20.07.2016, суд жодним чином не визначив ключових питань щодо реалізації заставного майна боржника в процедурі банкрутства, таких як початкова вартість майна боржника й порядок його реалізації, обмежившись формальним наданням дозволу на реалізацію.

Як наслідок реалізація майна боржника фактично відбулася в порядку ст. 66 Закону про банкрутство, оскільки заставне майно боржника за ринковою вартістю в 196 129 330 грн., яке було виставлене на спірному аукціоні за початковою вартістю 125 522 771,20 грн. було реалізовано ліквідатором лише за 5 020 911,04 грн. та без згоди забезпеченого кредитора.

Колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу на приписи ч. 3 ст. 114 Закону про банкрутство, відповідно до яких у разі неналежного виконання обов'язків ліквідатора, покладених на арбітражного керуючого суд за власної ініціативи може прийняти рішення про усунення ліквідатора від виконання ним своїх обов'язків.

Як вбачається у даній справі встановлені чисельні грубі порушення, допущені арбітражним керуючим Кучаком Ю.Ф. під час виконання обов'язків ліквідатора боржника, а саме щодо визначення кандидатури організатора аукціону та продажу майна боржника на аукціоні, що призвело до затягування процедури банкрутства.

У зв'язку з чим, місцевому господарському суду слід розглянути питання про усунення арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. від виконання обов'язків ліквідатора ТОВ "Інтертехніка" порядку ч 3 ст. 114 Закону про банкрутство.

Що стосується доводів касаційних скарг з приводу подання позовної заяви до моменту проведення аукціону, слід зазначити наступне.

Як вбачається, 14.11.2016 кредитором було подано заяву про визнання недійсним другого повторного аукціону, проведення якого призначено на 02.12.2016, з огляду на порушення порядку його організації.

В подальшому, 26.12.2016 ПАТ "ВіЕс Банк" згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України подало заяву про заміну предмета позову, в якій кредитор просив визнати недійсними результати, проведеного 02.12.2017 аукціону та укладений за його наслідками договір купівлі-продажу заставного майна.

Слід зауважити, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із ст. 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у ст. 57 названого Кодексу.

Вказана правова позиція визначена у п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Як вбачається заява кредитора про визнання недійсним аукціону була розглянута по суті 01.02.2017, у зв'язку з чим, відсутні правові підстави для припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки здійснення провадження у справі щодо визнання результатів аукціону недійним, мало місце після звернення кредитора з заявою про зміну предмету позову.

Відтак доводи касаційних скарг не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, у зв'язку з чим касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а законне рішення суду Київського апеляційного господарського суду - залишенню без змін, як таке, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 26, 42, 44, 65, 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційні скарги арбітражного керуючого, ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехніка" Кучака Юрія Федоровича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальний торговий дім "Меркурій" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 (щодо визнання аукціону недійсним) у справі № 910/24994/15 залишити без змін.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Б.М. Поляков

О.Є. Короткевич