ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017р. Справа № 914/839/17

За позовом:Львівської середньої спеціалізованої школи-інтернат імені С. Крушельницької, м. Львів
до відповідача:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Львів
про:відшкодування земельного податку
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Гелеш Г.М.
Представники сторін:
від позивача:Коропецька Н.В. - представник (довіреність №249 від 09.06.2017р.)
від відповідача:ОСОБА_2

Представнику позивача та відповідачу роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

28.04.2017р. на розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівської середньої спеціалізованої школи-інтернат імені С. Крушельницької (надалі - Позивач) до ФОП ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) про відшкодування земельного податку.

Ухвалою суду від 03.05.2017р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 18.05.2017р. В судовому засіданні 18.05.2017р. суд оголосив перерву до 08.06.2017р. Ухвалою від 08.06.2017р. суд відклав розгляд справи на 22.06.2017р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. Заявлені вимоги представник обґрунтовує тим, що 14.12.2006р. між Регіональним відділенням ФДМ України по Львівській області та відповідачем укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №190, відповідно до якого в оренду відповідачу було передано нежитлові приміщення площею 174,7 кв.м., які розміщені в підвалі 4-х поверхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на балансі позивача. 08.12.2015р. між позивачем та відповідачем укладено договір про відшкодування земельного податку за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним сплачувати балансоутримувачу орендованих приміщень земельний податок, що за базовий місяць оренди грудень 2015р. складає 144,36 грн. Як зазначає представник, у зв'язку з тим, що з січня 2016р. збільшився розмір земельного податку до 426,08 грн., позивач звернувся до відповідача з листом, яким повідомив про збільшення розміру податку та просив погасити заборгованість по земельному податку (оскільки такий сплачувався ФОП ОСОБА_2 в розмірі 144,36 грн.). В подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями про сплату боргу, однак такі були залишені без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення боргу та пені.

Відповідач в судове засідання з'явився, просив суд у задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти позову представник зазначив, що взяті на себе зобов'язання за договором про відшкодування земельного податку від 08.12.2015р. він виконав у повному обсязі. Укладаючи вказаний договір сторонами було погоджено всі його істотні умови, в т.ч. розмір земельного податку - 144,36 грн., жодних змін в частині розміру земельного податку сторонами не підписувалося, а тому відсутні підстави для стягнення заявленої до стягнення суми боргу та пені.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14.12.2006р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (Орендодавцем) та відповідачем (Орендарем) укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №190, за змістом п. 1.1., 1.2. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме державне майно - нежитлові приміщення (АДРЕСА_1 та перебувають на балансі Львівської середньої спеціальної музичної школи-інтернату ім. С. Крушельницької з метою надання послуг звукозапису (іншого використання орендованого майна).

Вказаний договір був укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та відповідачем терміном на 10 років з 14 грудня 2006р. по 14 грудня 2016р. включно.

08.12.2015р. між позивачем та відповідачем укладено договір про відшкодування земельного податку (надалі - Договір), за умовами п. 2.1. якого відповідач як орендар (за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №190 від 14.12.2006р.) зобов'язався щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, незалежно від результатів діяльності здійснювати відшкодування земельного податку в розмірі 144,36 грн.

У відповідності до п. 3.1. Договору, на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України цей договір діє з 01.10.2015р. і припиняє дію в разі припинення основного договору та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з тим, що з 01.01.2016р. підвищилися ставки земельного податку, позивач повідомив відповідача про збільшення розміру земельного податку до 426,08 грн. та просив сплатити заборгованість, яка виникла внаслідок перерахування відповідачем земельного податку в розмірі, передбаченому в п. 2.1. Договору, про що свідчить лист №213 від 02.06.2016р. Крім цього, з позивач звертався до відповідача з претензіями №410 від 26.10.2016р., №38 від 31.01.2017р., якими вимагав сплатити заборгованість зі сплати земельного податку, однак такі були залишені без задоволення.

Судом встановлено, що у зв'язку з закінченням строку основного договору, 14.12.2016р. припинився і даний Договір та на підставі Акту прийому-передачі від 16.12.2016р. об'єкт оренди був переданий відповідачем позивачу.

З наявних у матеріалах справи платіжних доручень судом встановлено, що земельний податок за Договором у розмірі, який був встановлений у 2.1. Договору, було сплачено повністю.

Позивач у свою чергу стверджує, що починаючи з 01.01.2016р. земельний податок повинен був сплачуватися відповідачем у встановленому ПК України розмірі, зокрема, 426,08 грн., атому просить стягнути з відповідача різницю недоплаченого земельного податку та пеню в судовому порядку.

Встановивши наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (положення ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 1-3 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Судом встановлено, що підписавши Договір про відшкодування земельного податку від 08.12.2015р., сторонами було погоджено всі його істотні умови, в тому числі розмір земельного податку, який підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п.2.2 Договору розмір відшкодування переглядається в разі зміни розмірів земельного податку.

Внесення змін і доповнень до Договору здійснюється за згодою сторін. Одностороннє внесення змін чи доповнень до договору не допускається (п.5.1 Договору)

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що на оплату земельного податку за Договором відповідачу виставлялися рахунки на суми, виходячи з нових ставок земельного податку, а відповідачем в свою чергу перераховувалися кошти в розмірі більшому, ніж був первинно встановлений у п. 2.1. Договору хоча меншому, ніж той, що був вказаний у рахунках, що на думку представника свідчить про погодження зі сторони відповідача нового розміру земельного податку 426,08 грн.

Разом з тим, суд не погоджується з таким твердженням представника, оскільки як вбачається з платіжних доручень, у графах «Призначення платежу» відсутні вказівки про те, що грошові кошти, які вносилися відповідачем на рахунок позивача перераховувалися згідно виставлених рахунків на оплату, а відтак, суд не розцінює факт перерахування цих коштів (навіть у більшому розмірі, ніж той, що був встановлений у п. 2.1. Договору) як схвалення відповідачем з 01.01.2016р. нового розміру земельного податку.

Більше того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у встановленому ст. 188 ГК України порядку звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до п. 2.1. Договору в частині розміру земельного податку.

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відшкодування земельного податку здійснювалося відповідачем у розмірі, який був встановлений у Договорі, в матеріалах справи відсутні документи, які свідчили про волевиявлення відповідача на зміну умов Договору в частині зміни розміру земельного податку, суд вважає, що правових підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_2 боргу немає.

З приводу вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 5342,74 грн., то суд зазначає, що нарахування цієї пені мало б проводитися позивачем з розміру коштів, які встановлені в Договорі, а не виходячи із заявленого позивачем розміру. Хоча відповідачем і було прострочено на 6 днів сплату коштів за лютий та квітень 2016р., а також 7 днів - за травень 2016р., однак враховуючи те, що відповідачем в 2016 році сплачено 2381,00 грн. відшкодування земельного податку (при тому, що за Договором він повинен був сплатити 1657,81 грн.) правові підстави для стягнення пені відсутні.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено факту неналежного виконання відповідачем умов Договору, а тому суд у задоволенні позову відмовляє.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 26.06.2017 р.

Суддя Крупник Р.В.