ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р. Справа № 911/1662/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут»

до Броварської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про стягнення 148 433,29 грн.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1, предст. за дов. № 108 від 30.12.2016;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз збут» (позивач) про стягнення з Броварської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області заборгованості за використаний природний газ в лютому-березні 2017 року в сумі 136 507, 29 грн., 7 450,22 грн. пені, 836, 34 грн. 3% річних, 3 639, 44 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати у повному обсязі за поставлений позивачем природний газ згідно договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 114113CVQ9BB016 від 25.05.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.06.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 26.06.2017.

26.06.2017 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання 26.06.2017р., про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення до суду не надсилав, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 07 4 від 09.06.2017.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, та належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 82 ГПК України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, в судовому засіданні 26.06.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

25 травня 2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» (постачальник) та Броварською обєднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області (споживач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 114113CVQ9BB016, згідно умов п. 1.1. якого постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. договору річний плановий обсяг постачання газу до 63,00 тис.куб.м.

Відповідно до п. 3.1. договору розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

Згідно п. 3.2. договору ціна газу становить 6 595,50 грн. за 1 000 куб. м, крім того ПДВ 1319,10 грн., всього з ПДВ 7 914,60 грн.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Відповідно до п. 3.5. договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього договору.

Згідно п. 3.6. договору загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним.

Відповідно до п. 4.2. договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника у наступному порядку: п. 4.2.1. 100 % місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці; п. 4.2.2. у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу; п. 4.2.3. остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 11.1 договору передбачено строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016 до 31.12.2016 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач передав, а відповідач прийняв у лютому 2017 року природний газ на суму 109 002, 17 грн., що підтверджується актом № КОЗ00007844 від 28.02.2017 та у березні 2017 року - на суму 75 437,84 грн., що підтверджується актом № КОЗ00011568 від 31.03.2017. Зазначені акти підписані та скріплені печатками підприємств (належним чином засвідчені копії знаходяться в матеріалах справи).

Однак, за словами позивача, відповідач свої зобовязання в частині розрахунків виконав неналежним чином, не здійснивши в повному обсязі оплату поставленого газу за лютий 2017 року та березень 2017 року.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із купівлею-продажем товару здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, у встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обовязок щодо оплати товару не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 136 507,29 грн., доказів оплати суду не надав, а тому вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 136 507,29 грн. за договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 114113CVQ9BB016 від 25.05.2016 р. є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню в розмірі 7 450,22 грн., у звязку з неналежним виконанням умов договору щодо своєчасного здійснення розрахунків.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.1. договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Так, у відповідності до поданого позивачем розрахунку, пеня підлягає стягненню у розмірі 5 453, 38 грн. за несвоєчасну оплату природного газу у лютому 2017 року (за період з 10.03.2017 по 16.05.2017) та 1 996, 84 грн. за несвоєчасну оплату природного газу у березні 2017 (за період з 10.04.2017 по 04.05.2017).

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», господарський суд дійшов до висновку, що пеня підлягає частковому задоволенню в загальній сумі 6 849,33 грн. та складається з 5 453, 38 грн. пені (за період з 10.03.2017 по 16.05.2017) та 1 359, 95 грн. пені (за період з 10.04.2017 по 04.05.2017).

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача 836, 34 грн. 3 % річних та 3639,44 грн. інфляційних втрат від суми основної заборгованості за період прострочення відповідачем виконання обовязку по оплаті природного газу з 10.03.2017 по 16.05.2017 р.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з урахуванням визначених позивачем періодів, господарський суд дійшов до висновку, що заявлені до стягнення 836, 34 грн. 3 % річних та 3639,44 грн. інфляційних втрат є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 136 507, 29 грн. основного боргу, 6 849,33 грн. пені, 836, 34 грн. 3 % річних та 3639,44 грн. інфляційних втрат. В іншій частині суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33,34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Броварської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, 286, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (04108, м. Київ, пр.-т Свободи, 2г, літ. А, ) - 136 507 (сто тридцять шість тисяч пятсот сім) грн. 29 коп. основного боргу, 6 849 (шість тисяч вісімсот сорок девять) грн. 33 коп. пені, 836 (вісімсот тридцять шість) грн. 34 коп. 3 % річних, 3639 (три тисячі шістсот тридцять девять) грн. 44 коп. інфляційних втрат, 2 217 (дві тисячі двісті сімнадцять) грн. 49 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 05.07.2017

Суддя О.В. Щоткін