ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа № 911/1042/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 45 009,58 грн.

за участю представників сторін:

позивач - ОСОБА_3, предст. за дов. від 04.07.2014;

відповідач - Неупокоєва Н.К., адвокат, угода про надання правової (юридичної) допомоги від 13.05.2017.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач) про стягнення 45 009,58 грн., які складаються з заборгованості зі сплати суборенди за грудень 2016р. - 13000,00 грн., зі сплати компенсації експлуатаційних витрат за жовтень 2016р - 2005,32 грн., зі сплати суборенди за січень 2017р. (за 6 днів) - 2516,10 грн., 1488, 16 грн. пені та 26 000,00 грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.04.2017 у справі №911/1042/17 було порушено провадження та призначено до розгляду на 15.05.2017 року.

В судовому засіданні 15.05.2017, за усним клопотанням відповідача, яке було задоволено, оголошена перерва до 29.05.2017.

29.05.2017 через канцелярію від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому він проти заявленого позову заперечив повністю та зазначив, що оскільки Договір суборенди фактично був розірваний 30.11.2016, вимоги про стягнення суборендних платежів за грудень 2016 та січень 2017 є безпідставними. Щодо стягнення експлуатаційних витрат за жовтень 2016, то, за словами відповідача, останні оплачені 24.10.2016, про що також свідчить подана відповідачем 29.05.2017 копія фіскального чеку; щодо одночасного нарахування пені та штрафу, то зазначені види відповідальності не можуть бути одночасно застосовані, оскільки вказане не відповідає приписам ст. 61 Конституції України.

В судовому засіданні 29.05.2017 було оголошено перерву до 12.06.2017, та на підставі ухвали від 29.05.2017 продовжено термін розгляду спору на 15 днів.

09.06.2017 від позивача надійшли письмові пояснення на подані відповідачем заперечення з приводу подвійної відповідальності у вигляді застосування пені та штрафу, які залучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 12.05.2017 було оголошено перерву до 19.06.2017 та зобов'язано позивача надати належним чином засвідчену копію діючого на даний час договору суборенди приміщення за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 20.

16.06.2017 позивачем, на вимогу суду, надано Договір суборенди № 11 від 11.01.2017 приміщення за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 20.

19.06.2017 відповідачем подані додаткові пояснення, які залучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 19.06.2017 було оголошено перерву до 21.06.2017.

21.06.2017 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові письмові обґрунтування позовних вимог (разом з банківськими виписками по особовому рахунку ОСОБА_1, які судом залучено до матеріалів справи.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи те, що дослідження доказів, яких достатньо для повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору закінчено, суд керуючись нормами статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 21.06.2017 оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд,-

встановив:

01 серпня 2016 року між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ФОП ОСОБА_2 (суборендар) було укладено договір суборенди нежитлового приміщення №08, відповідно до умов якого орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування на умовах цього Договору нежитлове приміщення загальною площею 21 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3

Відповідно до п. 2.1. Договору, передача приміщення від орендаря до суборендаря здійснюється представниками обох сторін на підставі двохстороннього акту приймання-передачі № 1 протягом 3-х календарних днів з моменту підписання відповідного Договору.

На виконання вищевказаної умови Договору, згідно акту приймання-передачі від 01.08.2016 ФОП ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримала нежитлове приміщення в суборенду.

Згідно п. 3.1 Договору плата за користування орендованим приміщенням за календарний місяць суборенди становить: 13000,00грн.

Відповідно до п. 3.7 Договору суборендар, окремо від суборендної плати, компенсує експлуатаційні витрати, витрати по прибиранню території і будь-яким іншим поточним платежам, що забезпечують поточну господарську діяльність суборендаря, пов'язані з утриманням приміщення, які розраховуються та сплачуються, виходячи з обсягів спожитих суборендарем послуг та відповідно до показників лічильників, встановлених у приміщенні. Також суборендар компенсує витрати пов'язані зі сплатою пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд згідно укладеного договору. Компенсація відповідних послуг здійснюється на підставі виставлених орендарем рахунків-фактур у п'ятиденний строк з моменту отримання рахунків-фактур суборендарем, але не пізніше строку передбаченому у п. 3.3. Договору.

Згідно п. 3.3 Договору, суборендна плата сплачується суборендарем в повному обсязі - 100% у безготівковій формі на підставі рахунку-фактури протягом 2 банківських днів з моменту його виставлення за кожний наступний місяць до 20 числа попереднього місяця на рахунок орендаря, що зазначений в реквізитах цього Договору або додатково повідомлений орендарем.

Пунктом 3.4. Договору сторони передбачили, що зобов'язання суборендаря щодо сплати суборендної плати та інших послуг виникають з моменту підписання останнім Акту приймання-передачі №1. Сторони домовились, що моментом здійснення оплати будь-яких платежів за цим договором вважається, виключно, дата зарахування відповідних коштів на розрахунковий рахунок орендаря.

Однак, як зазначив позивач, відповідач в порушення умов Договору, в повному обсязі та вчасно не здійснив оплату суборенди за грудень 2016 та компенсації експлуатаційних витрат за жовтень 2016р. (всього на суму 15 005, 32 грн.) на підставі виставленого рахунку-фактури № РУ-0000030 від 10.11.2016, у зв'язку з чим на адресу відповідача було направлено лист за вих. номером 6 від 06.12.2016 з вимогою здійснити оплату, в якому також містилось попередження про припинення Договору суборенди.

Проте, вказаний лист залишено відповідачем без відповіді та належного реагування, у зв'язку з чим 28.12.2016 позивач направив на адресу ФОП ОСОБА_2 лист з повідомленням про припинення Договору суборенди № 8 від 01.08.2016 згідно п.п. 10, 10.5 з 06.01.2017. Докази відправлення, а також факт отримання відповідачем листа підтверджуються наявними в матеріалах справи документами.

Як вбачається з умов договору, останній набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.07.2017 включно.

Пунктом 10.5 передбачено, що підставою для дострокового, одностороннього припинення дії Договору за ініціативи орендаря є недотримання умов п.3.9 Договору, яким встановлено, що затримка на термін більше 10 календарних днів від дати виставлення рахунку-фактури, оплати суборендарем платежів по п.п. 3.1, 3.7 Договору є підставою для одностороннього дострокового розірвання Договору.

Зважаючи на викладене та те, що фактично Договір був розірваний 06.01.2017, позивачем було нараховано відповідачеві 2 516,10 грн. за користування приміщенням в січні 2017 (за 6 днів).

Таким чином, оскільки зазначені платежі відповідачем сплачені так і не були, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

В свою чергу, відповідач проти заявленого позову заперечує повністю та зазначає, що нарахування суборенди за грудень 2016 та січень 2017 є безпідставним, оскільки Договір суборенди було розірвано 30.11.2016, а приміщення ним було звільнено в кінці листопада 2016. При цьому, в грудні 2016 в даному приміщенні здійснює свою діяльність інший суборендар.

Що ж до компенсації експлуатаційних витрат за жовтень 2016 року, то вказана сума ним була оплачена в повному обсязі, про що свідчить поданий фіскальний чек від 24.10.2016, копія якого наявна в матеріалах справи.

Однак, вказані твердження не знайшли свого документального підтвердження матеріалами справи та спростовуються поданими доказами з огляду на те, що фіскальний чек, на який посилається відповідач підтверджує сплату суборенди та компенсаційних послуг в загальному розмірі 16 261, 17 грн. згідно рахунку № РУ-000023 від 01.10.2016.

Зокрема, згідно зазначеного рахунку, копія якого була надана позивачем, встановлено, що останній містить вимогу про сплату орендних послуг за жовтень 2016 (13000,00 грн.) та компенсації експлуатаційних витрат за вересень 2016 року (3261,17 грн.) на загальну суму 16 261, 17 грн.

При цьому, доказів, які б свідчили про сплату рахунку № РУ-000030 від 10.11.2016 в загальному розмірі 15 005, 32 грн. (оренда за грудень 2016 - 13000,00 грн. та компенсація експлуатаційних витрат за жовтень 2016 - 2 005,32 грн.) відповідачем не надано, що також підтверджується банківськими виписками позивача про ненадходження на його адресу зазначених сум.

З приводу заперечень відповідача, що спірне приміщення в грудні 2016 вже було передано для користування іншій особі, то вказане спростовується поданим позивачем Договором суборенди нежитлового приміщення №11 від 11.01.2017, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 та акту приймання-передачі вказаного приміщення

Доказів з приводу того, що відповідач в грудні не займав приміщення за адресою: АДРЕСА_3, як того вимагає чинне законодавство та укладений між сторонами Договір № 8 (складений та підписаний між сторонами акт приймання-передачі орендованого приміщення) суду надано не було.

Згідно з частиною шостою ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 754 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частинами першою та п'ятою ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на вказані обставини, та враховуючи те, що станом на день розгляду справи відповідач не виконав свої зобов'язання, не сплативши в повному обсязі розмір орендної плати, доказів оплати не надав, вимога про стягнення оренди за грудень 2016 в сумі 13000,00 грн. та компенсації експлуатаційних витрат за жовтень 2016 в сумі 2 005,32 грн., а також оренди за січень 2017 року (6 днів) в розмірі 2 516,10 грн. (до моменту розірвання договору на підставі п. 10.5 Договору) є правомірною, обґрунтованою та зазначені суми підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1488,16 грн., які складаються з 1244, 88 грн. пені по простроченому платежу оплати суборендних послуг за грудень 2016р. (за період з 26.11.2016 по 31.03.2017), 88,39 грн. по простроченому платежу компенсації експлуатаційних витрат за жовтень 2016р. (з 06.11.2016 по 02.01.2017); 154, 89 грн. по простроченому платежу оплати суборендних послуг за січень 2017р.(за період з10.01.2017 по 31.03.2017).

Відповідно до п. 3.8 Договору, у випадку прострочення сплати суборендної плати та інших платежів за цим Договором на строк більше ніж 5 банківських днів, від дати виставлення рахунку-фактури, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення.

Як зазначалось вище, умовами договору (п.3.3) передбачено, що суборендна плата сплачується суборендарем в повному обсязі - 100% у безготівковій формі на підставі рахунку-фактури протягом 2 банківських днів з моменту його виставлення за кожний наступний місяць до 20 числа попереднього місяця на рахунок орендаря, що зазначений в реквізитах цього Договору або додатково повідомлений орендарем.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно з арифметичним розрахунком, який був зроблений судом за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» з урахуванням зазначених позивачем періодів нарахування пені, судом встановлено, що заявлена до стягнення пеня в загальному розмірі 1488,16 грн. підлягає задоволенню повністю.

Також позивач просить стягнути з відповідача 26000,00 грн. штрафу у розмірі еквівалентному сумі орендної плати за два календарні місяці, у зв'язку з достроковим розірванням договору.

Відповідач в письмових поясненнях та відзиві проти стягнення зазначеної суми заперечував, посилаючись на ст. 61 Конституції України, якою визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а тому одночасне стягнення і пені, і штрафу є безпідставним.

Однак, суд не погоджується з даною позицією відповідача з огляду на наступне:

У відповідності з умов договору (п. 3.8), пеня нараховується у зв'язку з несвоєчасністю сплати суборенди та інших платежів.

При цьому, п. 10.4 визначено, при порушенні п. 10.3 Договору (дострокового розірвання за ініціативою орендаря), суборендар сплачує орендарю штраф в розмірі еквівалентному орендній платі за два місяці, що обчислюється по п. 3.1 Договору.

Тобто, з викладеного слідує, що пеня та штраф, як різновиди неустойки мають місце за неналежне виконання умов договору за різні види порушень умов Договору, а саме: пеня - за грошове зобов'язання, яке виникло у відповідача внаслідок несвоєчасності здійснення розрахунків за користування об'єктом суборенди; штраф - за дострокове розірвання договору за ініціативою позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань та, як наслідок, стягнення фіксованої суми орендної плати за два календарні місяці, як компенсації належної до сплати оренди, яка б за належних виконань відповідачем зобов'язань, мала надійти на рахунок позивача.

А відтак, наявність в даному випадку підстав для одночасного застосування до відповідача неустойки у вигляді пені та штрафу, є правомірним та обґрунтованим.

Однак, слід зазначити, що згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суд України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Так, позивачем заявлено до стягнення 26 000,00 грн. штрафу за дострокове розірвання договору, що дорівнює орендній платі еквівалентній за два місяці.

Як свідчать матеріали справи та про що зазначалось вище, фактично договір між сторонами було розірвано 06.01.2017 (лист позивача про розірвання № 8 від 28.12.2016), при цьому наступний договір з новим суборендарем, між позивачем та ФОП ОСОБА_6 щодо оренди приміщення за адресою АДРЕСА_3 було укладено 11.01.2017 року та передано новому суборендарю приміщення згідно акту приймання-передачі № 1 11.01.2017.

Таким чином, суд приходить до висновку, що після розірвання договору суборенди, відповідач користувався приміщенням за адресою АДРЕСА_3 - 5 днів (з 06.01.2017 по 11.01.2017), тобто до передачі вказаного приміщення новому суборендарю згідно акту, а відтак співрозмірною та обґрунтованою буде сума штрафу саме за вказані 5 днів, яка дорівнює 4 193, 55 грн. та розрахована як подвійна орендна плата за фактичне користування приміщенням, а не 26 000,00 грн. як просить позивач.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне скористатись правом, наданим п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, та зменшити розмір заявленого штрафу в сумі 26 000,00 грн. до 4193,55 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати суборенди за грудень 2016р. - 13000,00 грн., зі сплати компенсації експлуатаційних витрат за жовтень 2016р - 2005,32 грн., зі сплати суборенди за січень 2017р. (за 6 днів) - 2516,10 грн., 1488, 16 грн. пені та 4 193,55 грн. штрафу.

У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

З урахуванням викладеного, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн., згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (08700, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04201, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2 - 13000 (тринадцять тисяч) грн. 00 коп. заборгованості зі сплати суборенди за грудень 2016р., 2005 (дві тисячі п'ять) грн. 32 коп. заборгованості зі сплати компенсації експлуатаційних витрат за жовтень 2016р., 2516 (дві тисячі п'ятсот шістнадцять) грн. 10 коп. заборгованості зі сплати суборенди за січень 2017р.; 1488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) грн. 16 коп. пені, 4 193 (чотири тисячі сто дев'яносто три) грн. 55 коп. штрафу, 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 04.07.2017р.

Суддя О.В. Щоткін