ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.06.2017 Справа № 920/439/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Молодецькій В.О. розглянув матеріали справи № 920/439/17

за позовом першого заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі позивача Тростянецької районної державної адміністрації, м. Тростянець Сумської області,

до відповідачів 1) Білківської сільської ради, с. Білка Тростянецького району Сумської області,

2) Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко», м. Заводське Лохвицького району Полтавської області,

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та зобовязання скасувати реєстрацію договору,

за участю представників:

прокурора Вортоломея М.Ф.,

позивача не зявився ,

відповідачів 1) не зявився ,

2) ОСОБА_1 за довіреністю № 215 від 30.12.2016.

Суть спору: прокурор у своїй позовній заяві просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення 9 (позачергової) сесії 7 скликання Білківської сільської ради від 22.07.2016 року «Про укладення договорів оренди землі на невитребувані земельні частки (паї), що знаходяться на території Білківської сільської ради з Романівськоїю філією Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко»; визнати недійсним договір оренди землі (невитребувані паї) б/н, укладений 29.07.2016 року між Білківською сільською радою та Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко», зареєстрований Білківською сільською радою за № 7; зобовязати Білківську сільську раду скасувати реєстрацію договору оренди землі (невитребувані паї) б/н, укладений 29.07.2016 року між Білківською сільською радою та Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко», зареєстрований Білківською сільською радою за № 7.

Відповідач-1 свого представника в засідання суду не направив, відзиву на позов не подав. 06.06.2017 від відповідача-1 до суду надійшла письмова заява б/н від 29.05.2017 року (вх. № 4982 від 06.06.2017), в якій просить суд розглядати справу без участі представника сільської ради.

Відповідач-2 відзиву на позов не подав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-2, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Статтею 121 Конституції України визначено, що прокуратура становить єдину систему, на яку покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом.

У відповідності до статті 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Господарський суд, відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно частини другої статті 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерело влади є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоуправління.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99, інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому, інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту.

У будь-якому випадку додержання законів, прийнятих єдиним законодавчим органом України, беззаперечно становить державний інтерес, а порушення, допущені у сфері земельних відносин посягають на встановлений законодавством порядок щодо охорони та використання земель як основне національного багатства.

У даному випадку порушення інтересів держави полягає у порушені нормативно визначеної законодавцем процедури укладення договорів оренди землі та з порушенням встановленого порядку надання у користування земельних ділянок.

Укладення спірного договору всупереч встановленому державою порядку, зачіпає інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовом.

Статтею 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі.

Прокурор зазначає, що земельні ділянки, передані відповідачем-1 в оренду відповідачеві-2, перебувають за межами с. Білка Тростянецького району Сумської області, їх розпорядником згідно законодавства є позивач Тростянецька районна державна адміністрація. Проте позивач в продовж восьми місяців не звернувся до суду за захистом інтересів держави, в чому вбачається бездіяльність уповноваженого органу, а тому позов подано прокурором в інтересах держави.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (пункт 54 рішення).

Враховуючи наявність підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором, зважаючи на дотримання прокурором вимог Закону України «Про прокуратуру», суд вважає правомірним звернення першого заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі позивача Тростянецької районної державної адміністрації з даним позовом до господарського суду.

Відповідно до поданого прокурором позову, Охтирської місцевою прокуратурою при вивченні питання законності використання майна та земельних ділянок, встановлено факт передачі відповідачем-1 відповідачеві-2 земельних ділянок у користування поза межами своєї компетенції та з порушенням встановленого порядку їх надання.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 17 Земельного кодексу України та статті 21 «Про місцеві державні адміністрації», Тростянецька районна державна адміністрація здійснює надання у користування земельних ділянок виключно відповідно та в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Статтею 79 Земель кодексу України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами Україн та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, та нормативно-правовими актами Верховної Ради, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до статті 122 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статі, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства; будівництва обєктів, повязаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

Спеціальним законодавчим актом, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, обміну земельними ділянками, а також порядок надання їх в оренду, є Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток власникам часток (паїв)».

Згідно статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток власникам часток (паїв)», земельні ділянки за рішеннями відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Частиною другою статті 5 зазначеного Закону, сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Рішенням девятої (позачергової) сесії сьомого скликання Білківської сільської ради від 22.07.2016 року «Про укладання договорів оренди землі на не витребувані земельні частки (паї), що знаходяться на території Білківської сільської ради з Романівською філією ПрАТ «Райз-Максимко» вирішено укласти договір оренди з Романівською філією ПрАТ «Райз-Максимко на не витребувані земельні частки (паї) в кількості 17 шт., загальною площею 43,0628 га ріллі, що знаходяться на території Білківської сільської ради до зявлення спадкоємців і оформлення ними спадщини від умерлої, із послідовною реєстрацією в Білківській сільській раді та установлено коефіцієнт для розрахунку орендної плати за не успадковані земельні частки (паї) в розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки.

Відповідно до листа Відділу у Тростянецькому районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області земельні частки паї зазначені у вищевказаному договорі оренди розташовані за межами населених пунктів та території Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області. Вказаний факт підтверджується викопіюваннями з Технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на земельні паї громадянам власникам земельних сертифікатів колишнього Сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Нива» Тростянецького району, розробленої Сумським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 2001 році.

Вказане рішення Білківської сільської ради про передачу земельних ділянок в оренду є незаконним, прийнятим з порушення норм вищевказаного законодавства, так як передані в оренду земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту, а передача їх в оренду не в ходить до компетенції відповідача-1.

Згідно частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно положень частини першої статті 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

На підставі оспорюваного рішення сесії Білківським сільським головою 29.07.2016 року укладено з ПрАТ «Райз-Максимко» (відповідачем-2) договір оренди землі (далі - договір), відповідно до пункту 2 якого, в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 43,0628 га в т.ч. рілля 43,0628 га землі невитребуваних земельних часток (паїв) у кількості 17 паїв на території Білківської сільської ради с. Білка Тростянецького району Сумської області.

Відповідно до пункту 5 договору, нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 1645751,47 грн.

На підставі акту визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що надається в оренду, від 29.07.2016 року, складеного відповідачами, визначено межі земельних ділянок, місце їх розташування погоджено в натурі (на місцевості), земельні ділянки надані відповідачу-2 розташовані на території Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області.

Згідно пункту 8 договору, договір укладено на 365 днів.

29.07.2016 року договір зареєстровано Білківською сільською радою за № 7.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Таким чином, обовязок орендаря земельної ділянки щодо виплати орендної плати за використання земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації договору оренди землі.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягає право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

В порушення вимог вищевказаного законодавства відповідачем-1 рішення про набуття повноважень у сфері державної реєстрації не приймалось.

Статтею 26 згаданого Закону визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Договір оренди від 29.07.2016 року, який зареєстрований у Білківській сільській раді 29.07.2016 року за № 7, укладений відповідачем-1 з відповідачем-2, поза межами своєї компетенції та з порушенням встановленого порядку їх надання.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою - шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України, передбачені загальні вимоги, додержання необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2.26 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» № 6 від 17.05.2011 року, у вирішенні спорів про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки суди повинні зясовувати питання чинності рішень (розпоряджень), на підставі яких було укладено такі договори.

Згідно статті 152 Земельного кодексу України, способи захисту прав на земельні ділянки, серед яких, зокрема, передбачено право визнати угоду недійсною та визнати недійсними рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі», відносини повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно пункту 26 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, купівля-продаж, рента, дарування, застава, самовільний обмін земельних ділянок землекористувачами, у тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням встановленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, відповідно до статті 210 Земельного кодексу України повинні визнаватися недійсними - із відповідної частини публічних (суспільних) справ (public affairs) діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення, й у правовій системі держав-учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю за органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати (стаття 3, стаття 8).

Крім того, основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

При цьому Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.

Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обовязок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини забезпечено врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.11.2004 року у справі «Трегубенко проти України» суд категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес».

Суспільство, Український народ як сукупність окремих субєктів, індивідів, людей, також має, з огляду на статті 1, 3, 6-8, 13, 14, 41 Конституції України, конституційне право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при вирішені земельних питань, правомірно очікувати і розраховувати на те, що держава вживатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю.

Отже правовідносини, повязані з використанням земель якими розпоряджаються органи державної влади та місцевого самоврядування, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення чи дій органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка чи право на неї передано іншій особі в порушення встановленого вимогами чинного законодавства порядку, такому інтересу не відповідає.

Відповідач-1 не наділений повноваженнями щодо надання оспорюваної земельної ділянки в оренду.

Незаконне надання у користування спірних земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.

Частиною першою статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини першої статті 216 цього ж Кодексу, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За вищенаведених обставин договір оренди землі (не витребувані паї) б/н від 29.07.2016 року суперечить вимогам вищенаведених правових норм та порушує інтереси держави і суспільства.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 цього ж Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За встановлених обставин, підлягають задоволенню правомірні та обґрунтовані позовні вимоги прокурора щодо визнання незаконним та скасування рішення девятої (позачергової) сесії сьомого скликання Білківської сільської ради від 22.07.2016 року «Про укладення договорів оренди землі на не витребувані земельні частки (паї), що знаходяться на території Білківської сільської ради з Романівськоїю філією Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко»; визнання недійсним договору оренди землі (невитребувані паї) б/н від 29.07.2016 року, укладеного між відповідачами, зареєстрованого Білківською сільською радою за № 7; зобовязання відповідача-1 скасувати реєстрацію договору оренди землі (невитребувані паї) б/н, укладеного 29.07.2016 року між відповідачами, зареєстрованого Білківською сільською радою за № 7.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в сумі 4800,00 грн. покладаються на відповідачів та підлягають стягненню з них у рівних частках на користь Прокуратури Сумської області.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення девятої (позачергової) сесії сьомого скликання Білківської сільської ради від 22.07.2016 року «Про укладення договорів оренди землі на не витребувані земельні частки (паї), що знаходяться на території Білківської сільської ради з Романівськоїю філією Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко».

3. Визнати недійсним договір оренди землі (невитребувані паї) б/н, укладений 29.07.2016 року між Білківською сільською радою (42630, Сумська область, Тростянецький район, с. Білка, вул. Соборна, буд. 11, ідентифікаційний код 37344688) та Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» (42630, Сумська область, Тростянецький район, с. Білка, вул. Соборна, буд. 6, ідентифікаційний код 30382533), зареєстрований Білківською сільською радою за №7.

4. Зобовязати Білківську сільську раду (42630, Сумська область, Тростянецький район, с. Білка, вул. Соборна, буд. 11, ідентифікаційний код 37344688) скасувати реєстрацію договору оренди землі (невитребувані паї) б/н, укладений 29.07.2016 року між Білківською сільською радою та Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко», зареєстрованого Білківською сільською радою за № 7.

5. Стягнути з Білківської сільської ради (42630, Сумська область, Тростянецький район, с. Білка, вул. Соборна, буд. 11, ідентифікаційний код 37344688) на користь Прокуратури Сумської області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 33; отримувач Прокуратура Сумської області, код 03527891, р/р 2983, МФО 820172, Державна казначейська служба України м. Київ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2400,00 грн.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» (37240, Полтавська область, Лохвицький район, м. Заводське, вул. Матросова, буд. 10, ідентифікаційний код 30382533) на користь Прокуратури Сумської області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 33; отримувач Прокуратура Сумської області, код 03527891, р/р 2983, МФО 820172, Державна казначейська служба України м. Київ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2400,00 грн.

7. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.06.2017.

Суддя ОСОБА_2