Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

22 червня 2017 року справа № 927/458/17

Позивач: Товариств з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» 16600, м. Ніжин, вул.Глібова,1 Відповідач: Управління Житлово комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради 16600, м. Ніжин, вул.. Московська,20 Про стягнення 3360,00 грн.

Суддя Н.О.Скорик

Представники сторін:

Від позивача : ОСОБА_1 дов. № 01-07/954 від 23.05.2017 р. (в суд. засіданні 13.06.2017)

Від відповідача : ОСОБА_2 дов. № б/н від 24.05.2017 р.

Рішення виноситься після оголошеної в судовому засіданні 13.06.2017 р. перерви до 22.06.2017 р. згідно ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніжи Тепло Мережі» подано позов до Управління житлово комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради про стягнення 3360 грн. боргу по неоплаті вартості робіт по капітальному ремонту згідно договору № 105 від 30.12.2013 р.

Відповідач в запереченні на позов та представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. В своїх запереченнях відповідач посилається на наступне: Управління житлово комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради в своїй роботі керується Положенням про управління, утримується за рахунок коштів місцевого бюджету, є головним розпорядником бюджетних коштів, виступає замовником згідно укладених договорів між управлінням та виконавцями на види робіт та послуг. Всі операції щодо проплати укладених договорів з виконавцями робіт управління проводить в Ніжинському управлінні державної казначейської служби України Чернігівської області, а тому, відповідно до довідки № 01-14/726 від 23.05.2017 р. у відповідача відсутня кредиторська заборгованість перед позивачем на 2013 рік та відсутні відомості про договір № 105 від 30.12.2013 р. Крім того, відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності та заявою від 08.06.2017 р. № 01-14/818 просить застосувати позовну давність.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

Встановив:

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

30.12.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніжин Тепло Мережі» (підрядник) та Управлінням житлово комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради (замовник) укладено договір підряду № 105, відповідно до умов якого замовник доручає і фінансує, а підрядник приймає на себе виконання робіт по капітальному ремонту системи опалення в ж/б по вул.. Прилуцька,158 (п.1.1. договору).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Пунктом 3.1. договору сторони визначили, що вартість робіт становить 3360 грн. (в т.ч. ПДВ).

Відповідно до ст.. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до п. 4.7. та 4.8. договору розрахунок за виконані роботи проводиться замовником підряду по фактичним витратам, згідно форми Ф-3 після підписання акту виконаних робіт.

Отже, відповідно до норм закону та умов договору, відповідач зобовязаний оплатити вартість робіт після підписання акту виконаних робіт.

Частиною 1 статті 222 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Сторонами підписано та скріплено печатками акт приймання виконаних будівельних робіт за 30.12.2013 р. форми КБ-2в. Згідно вказаного акту та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за 30.12.2013 р. вартість робіт становила 3360 грн.

Таким чином, замовник повинен був оплатити виконані роботи після підписання акту виконаних робіт 31.12.2013 р.

Відповідач вартість робіт не оплатив.

Посилання відповідача стосовно відсутності кредиторської заборгованості перед позивачем не беруться судом до уваги, оскільки згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (такої ж думки дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Відповідачем в судовому засіданні 13.06.2017 р. подана заява про застосування строку позовної давності № 01-14/818 від 08.06.2017 р. Свою заяву відповідач обґрунтовує тим, що позивачем пропущено строк предявлення позову до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки договір був укладений 30.12.2013 р. та виконаний 30.12.2013 р, а позов позивачем предявлено тільки 24.04.2017 р.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

За змістом частини другої статті 9 Цивільного кодексу України та частини першої статті 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобовязань, визначених статтею 175 Господарського кодексу України.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.3,4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заява відповідача про застосування позовної давності підлягає задоволенню на підставі слідуючого: визначення початкового моменту перебігу позовної давності (ст. 261 ЦК України) має важливе значення, оскільки від цього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (постанова Верховного Суду України від 27 травня 2014 р. у справі № 3-23гс14). Так, як встановлено судом вище,позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи, здійснені за договором підряду від 30.12.2013 р. № 105. Зобовязання по оплаті вартості виконаних робіт у відповідача виникло 31.12.2013 р., а тому право на звернення позивача до суду при неоплаті 31.12.2013 р. настало з 01.01.2014.

Отже, строк позовної давності сплив 01.01.2017.

Позивач, в якості обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ним 12.12.2016 р. надіслана відповідачу вимога № 01-07/2155 про сплату 3360 грн. заборгованості. При цьому, на думку позивача, відповідач повинен був оплатити борг після спливу семиденного строку, встановленого ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України і строк позовної давності за заявленими вимогами не сплив.

Загальні положення ч. 2 ст. 530 даного Кодексу не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобовязання, що випливає з правовідносин підряду, чітко встановлений вищезазначеною спеціальною нормою права та договором замовник зобовязаний оплатити роботи після його остаточної здачі роботи (підписання акту). (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України по справі № 12/5026/556/2012 від 20.09.2012).

За аналогією права судом враховано постанову Верховного суду України від 19.08.2014 р. по справі № 925/1332/13, винесену з приводу визначення строку виконання грошового зобовязання за аналогічними приписами статті 692 Цивільного кодексу України та застосування статті 261 Цивільного кодексу України.

Виходячи з викладеного, оскільки строк виконання грошового зобовязання у спірних правовідносинах визначається за правилами статті 854 Цивільного кодексу України та умов договору, тобто оплата вартості робіт повязана з моментом їх прийняття та підписання акту виконаних робіт суд доходить висновку, що строк позовної давності на день подання позову сплив. Поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не надано.

З огляду обставин справи, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.. ст.. 175,223,193 Господарського кодексу України, ст.ст.9,11,256,257,261,267,525,526,530,692,837,843,854, Цивільного кодексу України, ст..49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 23.06.2017

Суддя Н.О. Скорик