ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2017 р. Справа № 911/4/17

За позовом Приватного підприємства Фірма Мізан, Київська обл., Сквирський район, с. Антонів

до Товариства з обмеженою відповідальністю АЛБ, Латвія, м. Цесіс

про стягнення 3 662,00 євро.

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АЛБ, Латвія, м. Цесіс

до Приватного підприємства Фірма Мізан, Київська обл., Сквирський район,

с. Антонів

про стягнення 14 562,70 євро.

Суддя Мальована Л.Я.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 (дов. б/н, від 11.04.17);

відповідача: ОСОБА_2 (дов №6/2017 від 10.02.17).

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за поставлений товар в сумі 3 662,00 євро, що станом на дату подання позовної заяви еквівалентно 100 533 грн. 30 коп., пеню в розмірі 472,85 євро, еквівалентно 12 968 грн. 85 коп.

Представник відповідача через загальний відділ суду 10.03.2017 року подав зустрічний позов до Приватного підприємства Фірма Мізан про стягнення 9 280 євро сплачених за товар не належної якості, 2 588,40 євро штрафу, 2 694,30 євро збитків, що разом складає 14 562,70 євро, який прийнято судом для спільного розгляду з первісним позовом відповідно до ст. 60 ГПК України.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги за первісним позовом, відповідач проти первісного позову заперечив, підтримав свої вимоги за зустрічним позовом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

11.10.2016 року між ТОВ «Фірма Мізан» та ТОВ «АЛБ» було укладено контракт № 7-07-ЕХР-К, відповідно до умов якого позивач зобовязується поставити у власність відповідача або вказаному ним вантажоотримувачу, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити меблі на умовах FСА, м. Біла Церква, Київська область, Україна (у відповідності до Правил Інкотермс в редакції 2010 року) в асортименті, кількості, строки і за цінами згідно специфікацій на кожну окрему поставку, що додаються до контракту та являються його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 1.2. контракту загальна сума контракту на момент його укладення складає 500 000 євро.

Пунктом 3.1. контракту передбачено, що найменування, кількість товару, технічні характеристики, порядок та умови поставки, строки та періоди поставки, ціна та вартість товару, найменування та місцезнаходження товаровідправника, найменування та реквізити отримувача вантажу, а також інші суттєві умови контракту встановлюються специфікаціями, які є невідємною частиною даного контракту.

Згідно з п. 3.2. контракту підтвердженням якості зі сторони продавця є паспорт (Сертифікат відповідності) на кожну транспортну партію товару.

Позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що згідно умов контракту поставив відповідачу товар, що підтверджується міжнародною товарною накладною № 590363 від 07.11.2016 року на загальну суму 12 942,00 євро, проте відповідач виконав зобовязання щодо оплати поставленого товару частково, в звязку з чим за останнім обліковується заборгованість в сумі 3 662,00 євро.

Відповідач проти первісного позову заперечив, подавши зустрічний позов про стягнення 9 280 євро сплачених за товар не належної якості, 2 588,40 євро штрафу, 2 694,30 євро збитків, що разом складає 14 562,70 євро, що еквівалентно складає 414 745 грн. 70 коп..

Відповідач, під час підготовки товару до роздрібної реалізації, виявив недоліки (дефекти) товару, які не могли бути виявлені при прийомці товару, про що останній повідомив постачальника претензіями, а також за допомогою направлення листів на електронну пошту, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того ТОВ «АЛБ» надано до суду висновок технічного огляду від 24.02.2017 року, в якому експерт зазначив, що поставлені по контракту меблі не відповідають вимогам по якості, має конструктивні дефекти та пошкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 268 ГК України передбачено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГК України строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред'явлення постачальникові претензій у зв'язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 9.2. ДСТУ ГОСТ 16371:2016 (ГОСТ 16371-2014, IDT) затверджений наказом ДП «УкрНДНЦ» від 26.04.2016 р. № 122 гарантійний строк експлуатації меблів: дитячих та для громадських приміщень 18 міс., для побутових 24 міс.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГК України гарантійний строк експлуатації обчислюється від дня введення виробу в експлуатацію, але не пізніше одного року з дня одержання виробу покупцем (споживачем), а щодо виробів народного споживання, які реалізуються через роздрібну торгівлю, - з дня роздрібного продажу речі, якщо інше не передбачено стандартами, технічними умовами або договором.

Частиною 2 ст. 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо заперечень позивача в частині недотримання строків направлення претензії в 10 денний строк від дати поставки відповідно до п. 3.6., 3.7. контракту, то суд зазначає, що відповідачем надано роздруківки електронної переписки між представниками сторін, в якій міститься лист від 17.11.2016 року з претензією щодо якості поставленого товару.

Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку про безпідставність первісного позову та відмовляє в його задоволенні.

Щодо зустрічного позову відповідача про стягнення з ПП «Фірма Мізан» 9 280 євро оплати за поставлений товар неналежної якості в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення збитків в сумі 2 420,00 євро та 274,30 євро витрат на проведення експертизи, то суд зазначає наступне:

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, у відповідності до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Щодо вимоги про стягнення 274,30 євро суд також вважає за необхідне зауважити, що надані в підтвердження сплаченої суми копії рахунка-фактури та платіжного доручення не містять обовязкових реквізитів платіжних документів, а саме підпису відповідальної особи та печатки установи, що унеможливлює встановлення факту перерахування зазначеної суми.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту завдання йому збитків саме в розмірі 2 420,00 євро, а також 274,30 євро за проведення експертизи, оскільки з наданого ним розрахунку та наявних в матеріалах справи документів суд не вбачає можливим встановити правильність нарахованої та заявленої до стягнення позивачем суми збитків, а також причинного звязку між діями відповідача та завданою шкодою.

Предметом розгляду даної справи є також вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 588,40 євро на підставі ч.2 ст. 231 ГК України.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України за порушення господарського зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, якщо інше не передбачено законом чи договором, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ст. 22 ГК України субєктами господарювання державного сектора економіки є субєкти, що діють на основі лише державної власності, а також субєкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує пятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих субєктів.

Позивач не належить до державного сектору економіки, а тому наявні правові підстави для стягнення штрафу на підставі ст. 231 ГК України відсутні.

Враховуючи викладене, позов в частині стягнення штрафу в розмірі 2 588,40 євро не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 60, 82-85 ГК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити повністю.

2. Позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Фірма Мізан» (09052, Київська обл., Сквирський район, с. Антонів, вул. Перемоги, буд. 17, код 31100856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛБ» (LV-4101, Латвія, Цесіський район, м. Цесіс, вул. Ленчу, 19с, код LV-7) 9 280 (девять тисяч двісті вісімдесят) євро 00 центів, що еквівалентно за курсом НБУ 264 294 (двісті шістдесят чотири тисячі двісті девяносто чотири) грн. 40 коп., 3 964 (три тисячі девятсот шістдесят чотири) грн. 42 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовити повністю.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Л.Я. Мальована