ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р.Справа № 922/1638/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 142975,49 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Табарчі Г.О. довіреність №40-3273/138 від 08.08.2016р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в якій позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 142975,49 грн., а саме: основний борг у розмірі 116218,15 грн., інфляційні у розмірі 23035,56 грн., 3% річних у розмірі 3721,78 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору постачання теплової енергії №13184 від 01.06.2005р., який був укладений між позивачем та відповідачем. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та надав через канцелярію господарського суду 06.06.2017р. письмові пояснення за вх.№18487, які долучені судом до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив.

Судом встановлено, що відповідно до детального відстеження поштових відправлення (ідентифікатор: 718 за яким було відправлено ухвалу про порушення провадження у справі на адресу відповідача), яке міститься на офіційному сайті УДППЗ "УКРПОШТА" вбачається, що відповідачу був повідомлений про находження ухвали до поштового відділення, але ухвала відповідачу не вручена. Також відповідач був повторно повідомлений про надходження на його адресу відправлення, але відповідач ухвалу не отримав.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 1617 від 07.07.2004 року відповідачу надано в строкове платне користування - нежитлове приміщення 1-го поверху, загальною площею 278,1 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Між КП "Харківські теплові мережі" (далі по тексту - позивач) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено тимчасовий договір про постачання теплової енергії №13184 від 01.06.2005р. Відповідно до цього договору позивач здійснював відпустку теплової енергії відповідачу в повному обсязі в нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно п.1.1. договору енергопостачальна організація взяла на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 договору.

У відповідності до п. 6.3. договору відповідач повинен за 3 дні до початку розрахункового періоду сплатити позивачу попередню оплату вартості необхідного обсягу теплової енергії, що є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Позивач поставив відповідачу теплову енергію, про що свідчать рахунки-фактури за спожиту теплову енергію №17800-3357 від 07.11.2014 р., №17800-3357 від 08.12.2014 р., №17800-3357 від 08.01.2015 р., №17800-3357 від 09.02.2015 р., №17800-3357 від 10.03.2015 р., №17800-3357 від 07.04.2015 р., №17800-3357 від 08.05.2015 р., №17800-3357 від 09.10.2015 р., №17800-3357 від 08.12.2015 р., №17800-3357 від 11.01.2016 р., №17800-3357 від 08.02.2016 р., №17800-3357 від 09.03.2016 р., №17800-3357 від 06.04.2016 р., №17800-3357 від 10.05.2016 р., №17800-3357 від 08.11.2016 р., які направлені на адресу відповідача.

Відповідач теплову енергію отримав, але рахунки не сплачує, у зв'язку із чим виникла заборгованість за період з жовтня 2014 р. по жовтень 2016 р. у розмірі 116 218,15 грн.

Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актом № 178/1086 від 23.10.2014р. про підключення споживача до джерела теплової енергії, актом №178/1896 від 14.04.2015р. про відключення від джерела теплової енергії, актом №178/2991 від 13.10.2015р. про підключення до джерела теплової енергії, актом № 178/3441 від 05.04.2016р. про відключення від джерела теплової енергії та актом №178/4486 від 15.10.2016р. про підключення до джерела теплової енергії. Вищезазначені акти на включення та відключення опалення підписані та скріплені печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувачем житлового будинку. Система опалення нежитлового приміщення відповідача є невід'ємною частиною системи опалення всього житлового будинку, що унеможливлює обмеження постачання теплової енергії.

Згідно з ч. 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 116218,15 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь інфляційні втрати у сумі 23035,56 грн.; 3% річних у сумі 3721,78 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних та 3% річних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 27.12.2001р.) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, , р/р 2313 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) основний борг у розмірі 116218,15 грн. за період з жовтня 2014р. по жовтень 2016р.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 27.12.2001р.) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, , р/р 313 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) інфляційні втрати у сумі 23035,56 грн.; 3% річних у сумі 3721,78 грн. та судовий збір у розмірі 2144,63 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.06.2017 р.

Суддя Ю.В. Светлічний