ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 рокуСправа № 912/1558/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/1558/17

за позовом: Приватного підприємства "АГРО-ЛЕНД", с. Березівка, Устинівський район, Кіровоградська область

до відповідача: Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)", с. Інгульське, Устинівський район, Кіровоградська область

про стягнення 25 874,87 грн

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приватне підприємство "АГРО-ЛЕНД" звернулося до господарського суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Устинівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№37)" пеню в розмірі 297 126,12 грн, інфляційні втрати в розмірі 19 816,41 грн та 3% річних в розмірі 6 058,46 грн.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору підряду на виконання механізованих сільськогосподарських робіт № Г-36 від 07.03.2014 щодо несвоєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

Ухвалою від 02.06.2017 господарським судом прийнято вказану позовну заяву до розгляду і порушено провадження у справі № 912/1558/17.

Заявою від 13.06.2017 позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 19 816,41 грн та 3% річних в розмірі 6 058,46 грн.

Враховуючи права позивача щодо зменшення розміру позовних вимог, які визначені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, та наявність повноважень на зменшення розміру позовних вимог у представника позивача, яким підписано заяву, з огляду на те, що ціну позову згідно ст. 55 названого кодексу вказує позивач, господарський суд приймає заяву Приватного підприємства "Агро-Ленд" від 13.06.2017 та здійснює розгляд справи з урахуванням нової ціни позову згідно вказаної заяви.

Оскільки позовні вимоги, які визначені в заяві про зменшення розміру позовних вимог, заявлені в межах первісно заявлених позовних вимог, господарський суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи з метою ознайомлення із такою заявою відповідачем.

Крім того, господарським судом сформовано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача, згідно якого його правильним найменуванням є Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)".

З підстав викладеного господарський суд вважає правильним найменуванням відповідача - Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)", 28624, Кіровоградська обл., Устинівський район, с. Інгульське, ідентифікаційний код 08680264.

19.06.2017 до господарського суду надійшла заява за підписом адвоката ОСОБА_1, згідно якої останній зазначає, що він є представником відповідача, додавши при цьому довіреність від імені директора Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)". Згідно вказаної заяви відповідача просить відкласти розгляд справи на іншу дату оскільки він не має можливості надати витребувані документи через брак часу, крім того адвокат ОСОБА_1 бере участь у іншому судовому засіданні господарського суду м. Києва по представництву Фермерського господарства "Раїса", тому не має змоги з'явитись у судове засідання у справі № 912/1558/17.

Господарський суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника відповідача, з огляду на таке.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, неявка представника відповідача у судове засідання, неподання ним відзиву на позов, не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній доказами.

Ухвалою від 02.06.2017 господарський суд не визнавав явку повноважного представника відповідача у судове засідання обов'язковою, а відтак неможливість присутності представника у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи. Окрім того, відповідач згідно ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, не обмежений у виборі своїх представників, та мав можливість забезпечити явку в судове засіданні відповідного представника, включаючи керівника підприємства.

Факт надання довіреності представнику лише 19.06.2017 є підтвердженням несумлінного ставлення до своїх процесуальних прав і обов'язків відповідачем, адже копію ухвали про порушення провадження у справі відповідач отримав 08.06.2017 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового повідомлення, а.с. 31) і мав достатньо часу для належної підготовки до дня судового засідання.

Положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

На підставі викладеного господарський суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності представника відповідача та за наявними у справі матеріалами.

Щодо відсутності в судовому засіданні представника позивача, господарський суд також враховує, що позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення засідання суду (а.с. 31-32), жодних обґрунтованих клопотань позивача щодо відкладення розгляду справи не надходили, господарський суд не визнавав обов'язковою явку представника позивача в судове засідання 20.06.2017.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного господарський суд вважає за можливе розглянути справу по суті в судовому засіданні 20.06.2017 за відсутності представників сторін та за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Сільськогосподарським підприємством Устинівського виправного центру управління ДПтС України в Кіровоградській області (№37) (далі - ОСОБА_2, відповідач) та Приватним підприємством "АГРО-ЛЕНД" (далі - ПП "АГРО-ЛЕНД", Підрядник, позивач) 07.03.2014 було укладено договір (а.с. 10-11), за умовами якого ОСОБА_2 доручає, а Підрядник зобов'язується надати послуги з обробітку сільськогосподарських угідь у відповідності з агротехнічними нормами із застосуванням прогресивних технологій на площах, вказаних ОСОБА_2, а ОСОБА_2 зобов'язується прийняти виконані роботи/надані послуги та здійснити їх оплату на умовах цього договору (далі - Договір).

Фактичний обсяг виконаних робіт/наданих послуг зазначається в Актах здачі-приймання виконаних робіт (пункт 2.5. Договору).

Розрахунок по Договору провадиться в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок Підрядника, і завершується щорічно в термін до 31 грудня кожного календарного року протягом дії цього Договору (пункт 4.5. Договору).

Відповідно до пункту 9.1. Договору останній набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2017 року.

До Договору сторони підписали Додаток № 1 "Програма робіт" (а.с. 12), Додаток 2 "Перелік земельних ділянок" (а.с. 13).

Додатковою угодою № 4 від 31.12.2014 (а.с. 14) сторони змінили деякі умови Договору на 2015 рік, на виконання такої Додаткової угоди сторони підписали Додаток № 1 "Програма робіт" на 2015 рік (а.с. 15).

Додатковою угодою № 5 від 12.03.2015 (а.с. 16) сторонами погоджено визначити в додатку № 2 "Перелік земельних ділянок" сівозміну посівних площ на 2015 рік, на виконання такої угоди сторони підписали Додаток № 2 "Перелік земельних ділянок" (а.с. 17).

Додатковою угодою № 7 від 01.09.2015 (а.с. 18) сторони Договору дійшли згоди внести зміни до Додатку № 1 "Програма робіт" та визначити іншу вартість наданих послуг з обробітку сільськогосподарських угідь.

Договір та Додатки і Додаткові угоди до нього підписані повноважними представниками сторін.

30.09.2015 сторони підписали Акт здачі-приймання виконання робіт на суму 278 202 грн (а.с. 19), на вказану суму позивачем виставлено рахунок № 35 від 30.09.2015 (а.с. 20).

31.10.2015 сторони підписали Акт здачі-приймання виконання робіт на суму 185166 грн (а.с. 21), на вказану суму позивачем виставлено рахунок № 43 від 31.10.2015 (а.с. 22).

Згідно виписок по рахунку позивача ОСОБА_2 провів оплати в такі строки: 09.10.2015 - 172 575 грн, 04.08.2016 - 53001 грн, 04.08.2016 - 105627 грн, 27.10.2016 - 132165 грн.

Враховуючи пункт 4.5. Договору, розрахунок за виконані роботи у 2015 році відповідач мав здійснити до 31 грудня 2015 року, проте такі зобов'язання ним виконані частково, більшу частину оплати відповідачем проведено у 2016 році, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду із даним позовом і просить стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення платежу.

За змістом частин першої, другої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання. Господарські зобов'язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Положеннями статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору як угоди (правочину) є сукупністю визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зі змісту спірного договору вбачається, що у відповідності до вимог статті 181 ГК України сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами щодо: предмету договірного зобов'язання, вартості робіт та строку виконання, відповідальності за порушення його умов.

Зазначений правочин укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками юридичних осіб, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений та у судовому порядку недійсними не визнаний.

Відтак, в силу положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що укладений договір за своєю правовою природою є договором підряду, а тому виниклі між сторонами спірні правовідносини за правилами абзацу другого частини 1 статті 193 Господарського кодексу України регулюються відповідними нормами зобов'язального права і глави 61 Цивільного кодексу України.

Як встановлено ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи Підрядником виконано роботи у 2015 році на загальну суму 463 368 грн.

ОСОБА_2 провів оплату 09.10.2015 лише на суму 172 575 грн. Всі інші оплати він здійснив після настання строку виконання його грошового зобов'язання: 04.08.2016 - 53001 грн, 04.08.2016 - 105627 грн, 27.10.2016 - 132165 грн.

За ст. 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач згідно поданого позову, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача внаслідок порушення строку виконання грошового зобов'язання інфляційні витрати в розмірі 14085,14 грн за період з січня по липень 2016 із суми боргу 290 793 грн та в розмірі 5731,27 грн за період з серпня по жовтень 2016 із суми боргу 132165,00 грн.

Також за прострочення оплати вказаних сум позивач просить стягнути 3 % річних в розмірі 5148,47 грн за період з 01.01.2016 по 03.08.2016 із суми боргу 290 793 грн та в розмірі 909,99 грн за період 04.08.2016 по 26.10.2016 із суми боргу 132165,00 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 3% річних нараховуються від простроченої суми за весь час прострочення.

Розрахунок позивача по нарахуванню інфляційних втрат та 3% річних за вказані вище періоди (а.с. 27-28) відповідає наведеним вище положенням законодавства та відповідачем не спростовано, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, позовні вимоги Приватного підприємства "АГРО-ЛЕНД" про стягнення з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" 19 816,41 грн інфляційних втрат та 6058,46 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" (28624, Кіровоградська область, Устинівський район, с. Інгульське, ідентифікаційний код 08680264) на користь Приватного підприємства "АГРО-ЛЕНД" (28625, Кіровоградська область, Устинівський район, с. Березівка, ідентифікаційний код 31934565) заборгованість в сумі 25 874,87 грн, з яких: 19 816,41 грн інфляційних втрат та 6 058,46 грн 3% річних, а також 1 600,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.06.2017.

Суддя В.В.Тимошевська