КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Справа№ 910/16342/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Тарасенко К.В.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Супрун Л.О. - представник, дов. № 9-07/09 від 03.01.2017;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Косова І.А. - представник, дов. № 064-8550 від 08.09.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у місті Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2016

у справі № 910/16342/16 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Державної екологічної інспекції у місті Києві

до Акціонерного товариства "Імперіал Тобако Продакшн України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища

про стягнення 142 579,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 у справі № 910/16342/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державна екологічна інспекція у місті Києві звернулась до Київського апеляційного господарського суду із скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 № 910/16342/16 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 прийнято апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 у справі № 910/16342/16 до провадження.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2017 визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Тарасенко К.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 прийнято матеріали справи № 910/16342/16 з розгляду апеляційної скарги Державної екологічної інспекції у місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 у справі № 910/16342/16 до свого провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 23.05.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

Представник позивача у судовому засіданні 23.05.2017 подав заяву про продовження строку розгляду справи № 910/16342/16 на підставі ст. 69 ГПК України, яка була прийнята Київським апеляційним господарським судом, у зв'язку із чим строк розгляду апеляційної скарги у справі № 910/16342/16 продовжено.

На підставі ст.ст. 27, 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 залучено до участі у справі № 910/16342/16 Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача; відкладено розгляд справи № 910/16342/16 на 13.06.2017.

У судовому засіданні 13.06.2017 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 № 910/16342/16 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні 13.06.2017 надав додаткові пояснення по суті справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та п. 3.6. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 № 464 (далі - Порядок № 464), відповідно до повноважень наданих ст. 20-1 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища Державною екологічною інспекцією у м. Києві в період з 02.04.2013 по 15.04.2013 було проведено позапланову перевірку дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства відповідачем.

У акті дотримання вимог природоохоронного законодавства № 05/463а встановлено, що відповідач здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволу на викиди забруднюючих речовин, оскільки термін дії дозволу № -064 закінчився 30.01.2013.

Також за результатами перевірки винесено припис № 05/307п від 15.04.2013 щодо необхідності отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в термін до 13.05.2013.

Позивачем за результатами перевірки притягнуто винну посадову особу до адміністративної відповідальності за здійснення господарської діяльності без дозвільного документу - дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, постанова про накладення адміністративного стягнення № 002546 від 15.04.2016 про накладення штрафу в розмірі 85,00 грн. сплачено в добровільному порядку.

В подальшому позивачем були проведені повторні позапланові перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, а саме:

- в період з 17.05.2013 по 27.05.2013 та встановлено, що суб'єктом господарювання не виконано припис № 05/307п від 15.04.2013, а саме: не отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; за результатами даної перевірки винесено припис № 05/359 від 27.05.2013 щодо необхідності отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в термін до 25.06.2013. Винну посадову особу притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання припису за ст. 188-5 КпАП України. Адміністративне стягнення накладене постановою № 002553 від 27.05.2013 сплачено в добровільному порядку;

- в період з 19.11.2013 по 25.11.2013. Під час перевірки встановлено, що суб'єктом господарювання не виконано припис № 05/395 від 27.05.2013, а саме: не отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. За результатами перевірки винесено припис № 05/1005п від 25.11.2013 щодо необхідності отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в термін до 25.12.2013. Винну посадову особу притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання припису за ст. 188-5 КпАП України. Адміністративне стягнення накладене постановою № 003862 від 04.12.2013 сплачено в добровільному порядку.

- в період з 27.07.2015 по 07.08.2015. До перевірки представлено дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -100041, виданий 26.12.2013, терміном дії до 26.12.2018, згідно із яким на підприємстві налічувалось 35 джерел викидів, також надано дозвіл № -10170, виданий 30.06.2015, термін дії до 30.06.2015, згідно із яким на підприємстві налічувалось 37 джерел. За результатами перевірки винесено припис № 05/21п від 07.08.2015 щодо усунення порушень вимог природоохоронного законодавства та притягнуто винну особу до адміністративної відповідальності. Постанову № 00004 від 10.08.2015 про накладення адміністративного стягнення сплачено в добровільному порядку.

Позивач у розрахунку вказує, що розмір завданих державі збитків внаслідок порушення відповідачем вимог чинного природоохоронного законодавства становить 142 579,54 грн., про сплату яких позивач направляв відповідачу претензію № 17 від 02.04.2015.

Однак відповідач зазначені грошові кошти у розмірі 142 579,54 грн. не сплатив.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 153 ГК України суб'єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи щодо своєчасного відтворення і запобігання псуванню, забрудненню, засміченню та виснаженню природних ресурсів, не допускати зниження їх якості у процесі господарювання.

Частиною 6 статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

В статті 33 даного Закону передбачено, що особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно з законом.

Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом (ст. 34 вищевказаного Закону).

Відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру врегульовані Законом України від "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Згідно ст.1 вищезазначеного Закону в редакції основні терміни у цьому законі вживаються в такому значенні:

дозвільна система у сфері господарської діяльності - сукупність урегульованих законодавством відносин, які виникають між дозвільними органами, адміністраторами та суб'єктами господарювання у зв'язку з видачею документів дозвільного характеру;

документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності і без наявності якого суб'єкт господарювання не може провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності;

принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Дозвільна (погоджувальна процедура) визначена законом як сукупність дій, що здійснюються суб'єктами господарювання, державними адміністраторами та дозвільними органами під час проведення погодження (розгляду), оформлення, надання висновків тощо, які передують отриманню документа дозвільного характеру.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" передбачено, що виключно законами, які регулюють відносини, пов'язанні з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється: необхідність одержання документа дозвільного характеру; дозвільний орган, уповноважений видати документ дозвільного характеру; платність або безплатність видачі документа дозвільного характеру; строк прийняття рішення про видачу або відмову у видачі документа дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі та анулювання документа дозвільного характеру; можливість набуття суб'єктом господарювання права на продовження певних дій щодо здійснення господарської діяльності за декларативним принципом.

Згідно з ч.ч. 9-11 ст. 7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (у відповідній редакції) регіональні та місцеві дозвільні органи протягом не більше ніж десять робочих днів з дня одержання від державного адміністратора заяви та документів, що додаються до неї, якщо інше не передбачено законом, оформлюють відповідний документ дозвільного характеру або письмове повідомлення суб'єкту господарювання про відмову у видачі документа дозвільного характеру та передають протягом одного робочого дня відповідні документи (письмове повідомлення) державному адміністратору.

У письмовому повідомленні про відмову у видачі документа дозвільного характеру зазначаються передбачені законом підстави для такої відмови.

Державний адміністратор не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від регіонального або місцевого дозвільного органу відповідного документа дозвільного характеру (письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру) повідомляє суб'єкта господарювання про час та місце видачі документа дозвільного характеру або письмової відмови у видачі документа дозвільного характеру. У разі якщо законом передбачено внесення плати за видачу документа дозвільного характеру, державний адміністратор зобов'язаний повідомити про це суб'єкта господарювання.

Факт отримання документа дозвільного характеру засвідчується особистим підписом керівника юридичної особи, фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним особи при пред'явленні документа, що засвідчує його особу, та документа про внесення плати за його видачу, якщо така плата передбачена законом.

Державний адміністратор не пізніше наступного дня з дня отримання документа, що засвідчує внесення плати за його видачу, передає такий документ відповідному регіональному або місцевому дозвільному органу. Копія цього документа залишається у державного адміністратора.

Письмове повідомлення регіонального або місцевого дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру видається державним адміністратором суб'єкту господарювання або уповноваженій ним особі під підпис про одержання. У разі нез'явлення суб'єкта господарювання або уповноваженої ним особи для одержання письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру протягом двох робочих днів з дня закінчення встановленого законом строку розгляду заяви про видачу документа дозвільного характеру та документів, що додаються до неї, державний адміністратор направляє письмове повідомлення регіонального або місцевого дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру суб'єкту господарювання поштовим відправленням з описом вкладення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №302 затверджено Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи.

Згідно з пунктами 2, 3, 4 вказаного Порядку дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Дозвіл видається суб'єкту господарювання на підставі поданих документів безоплатно на строк не менш як п'ять років (для суб'єктів господарювання, що належать до першої групи) за формою, встановленою Мінприроди.

Відповідно до пункту 8 даного Порядку орган, який видав дозвіл, протягом 30 календарних днів розглядає заяву та документи на отримання дозволу і у разі відсутності зауважень видає дозвіл. У разі наявності зауважень документи повертаються суб'єкту господарювання з викладом їх змісту та зазначенням терміну повторного подання.

Територіальний орган Мінприроди протягом 30 календарних днів розглядає заяву та документи на отримання дозволу і у разі відсутності зауважень видає дозвіл.

У разі наявності зауважень документи повертаються суб'єкту господарювання з викладом їх змісту та зазначенням терміну повторного подання.

Рішення про видачу дозволу надсилається територіальним органом Мінприроди суб'єкту господарювання та установі державної санітарно-епідеміологічної служби, (пункт 8 порядку)

Пунктом 11 Порядку встановлено, що термін дії дозволу може бути продовжено. Для цього передбачено обов'язок суб'єкта господарювання завчасно не пізніше 30 календарних днів до дня закінчення дії дозволу подати заяву до територіального органу Мінприроди України (у даному випадку до Управління) про продовження його терміну.

Рішення територіального органу Мінприроди про відмову у видачі дозволу, перегляд або продовження терміну його дії чи анулювання можуть бути оскаржені у судовому порядку, (пункт 14 порядку)

Аналіз зазначених норм закону та порядку дають підстави дійти висновку, що для реалізації права на здійснення господарської діяльності та отримання відповідного дозволу Відповідач повинен був подати дозвільному органу заяву зі встановленим комплектом документів, а дозвільний орган повинен цю заяву розглянути у 30-ти денний термін та прийняти рішення про видачу дозволу або відмовити у його видачі. Порядком передбачена можливість повернення документів на доопрацювання при наявності зауважень з зазначенням терміну повторного звернення.

Дозвільна (погоджувальна процедура) у розумінні закону "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" - це сукупність дій, що здійснюються суб'єктами господарювання, державними адміністраторами та дозвільними органами під час проведення погодження (розгляду), оформлення, надання висновків тощо, які передують отриманню документа дозвільного характеру.

Тобто, дозвільна (погоджувальна) процедура починається з моменту прийняття та реєстрації заяви з доданням відповідних документів та закінчується отриманням дозвільного документу.

Законом "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" передбачені для дозвільного органу при розгляді заяв суб'єктів господарювання про видачу дозвільного документу, повноваження щодо прийняття рішень про видачу дозволу або про відмову у його видачі.

Як вбачається із рішення у справі № 910/2400/14 від 22.09.2014, за період з 02.05.2013 по 19.11.2013 стягнуто з відповідача на спеціальний рахунок державного бюджету за реквізитами: УДК у Голосіївському районі міста Києва, одержувач ГУ ДКСУ у м. Києві, р/р №0002, МФО 820019, , код бюджетної класифікації 24062100 збитки, заподіяні державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в розмірі 382636 грн. в наступних частинах: 114 790,80 грн. в доход спеціального фонду Державного бюджету (30%), 267 845,20 грн. в доход спеціального фонду місцевого бюджету Київської міської ради (70%).

У даній справі позивачем нараховуються збитки спричинені відповідачем за період з 19.11.2013 до 26.12.2013 (моменту видачі нового дозволу).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач подав заяву та документи, обґрунтовуючи викиди у атмосферне повітря стаціонарними джерелами 25.04.2013, яка була прийнята Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в м. Києві до розгляду згідно із реєстраційним № 01018-83766-012 від 25.04.2013, як така, що подана з дотриманням встановленого порядку.

В матеріалах справи відсутні будь-які рішення Державного управління охорони навколишнього природного середовища в м. Києві та/або Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища КМДА протягом періоду з 25.04.2013 до 26.12.2013 про відмову відповідачу у видачі дозволу з підстав, передбачених законом та порядком, не надано таких доказів ані позивачем, ані третьою особою.

Листи Держуправління та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища КМДА протягом цього періоду про повернення документів на доопрацювання та про те, що оформлення дозволу буде здійснено після усунення недоліків, не є рішенням про відмову у видачі дозволу.

На останнє звернення відповідача листом від 11.10.2013 № 891/13 до Управління екології та природоохоронних ресурсів Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації останнє надіслало у відповідь лист від 08.11.2013 про те, що Управління розглядає документи по мірі надходження у зв'язку з тим, що питання щодо збільшення структурного складу Управління не вирішене та надходженням великої кількості документів на розгляд.

Отже матеріалами справи підтверджено те, що відсутність рішення дозвільного органу про відмову у видачі дозволу та те, що погоджувальна процедура у розумінні закону тривала з моменту подачі заяви відповідачем (25.04.2013) і до прийняття рішення про видачу дозволу (26.12.2013).

Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, за принципом мовчазної згоди, визначеним ст.1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

У постанові Кабінету Міністрів України від 27.01.2010 № 77 "Деякі питання застосування принципу мовчазної згоди" установлено, що в разі ненадання у визначений законом строк суб'єкту господарювання документа дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру через 10 робочих днів з дня закінчення строку, встановленого для видачі документа дозвільного характеру або прийняття рішення про відмову в його видачі, на підставі копії опису прийнятих документів з відміткою про дату їх прийняття.

Враховуючи викладене право на проведення певних дій щодо здійснення господарської діяльності без отримання дозволу виникає у разі недотримання дозвільним органом визначеного нормами чинного законодавства строку для надіслання відповіді щодо розгляду заяви про видачу документа дозвільного характеру та не ставиться в залежність від причин відмови у такій видачі, зробленій поза межами встановленого строку.

Матеріалами справи доведено, що відповідач звернувся до уповноважених державних органів 25.04.2013, а новий дозвіл було видано 26.12.2013, тобто відповідачем були вжиті достатні та своєчасні заходи для отримання дозволу, однак видача дозволу відбулася поза межами встановленого строку внаслідок порушення уповноваженими органами державної влади вимог законодавства щодо строків погодження та видачі дозволу, а не внаслідок дій або бездіяльності відповідача.

Міністерство охорони навколишнього природного середовища України у листі від 30.01.2009 за № 1127/11/10-09 надало роз'яснення у галузі охорони атмосферного повітря з питань продовження терміну дії дозволу на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами після закінчення дії попереднього дозволу та правомірності подовження терміну дії дозволу на викиди після терміну його закінчення та роз'яснено, що п.11 Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302 прямо передбачено можливість продовження строку дії дозволу для цього суб'єкт господарювання повинен завчасно не пізніше 30 календарних днів до дня закінчення дозволу подати заяву до територіального органу Мінприроди. У зв'язку з відсутністю спеціального порядку прийняття рішення про подовження строку дії відповідного дозволу у разі порушення вимог п.11 Порядку щодо завчасного подання заяви, підлягають застосуванню загальні правила, передбачені п.3,8 ст.2 КАС. Відмова у продовженні строку дії дозволу суб'єкту господарювання, призводить до неможливості його функціонування, що тягне за собою безробіття і соціальну напругу у відповідному регіоні. Зумовлюючі такі істотно-негативні наслідки зазначене рішення не призводить до суттєвого поліпшення стану довкілля та не підвищить рівень його екологічної безпеки. У зв'язку з цим прийняття такого рішення буде означати порушення правила п.3 ч. З ст.2 КАС, щодо обґрунтованості рішення та п. 8 ч. 3 ст.2 КАС щодо його пропорційності. Зазначене також стосується і продовження строку дії дозволу у разі необхідності доопрацювання документів, які додаються до заяви отримання зазначеного вище дозволу.

Статтею 153 ГК України встановлений обов'язок суб'єктів господарювання здійснювати заходи щодо своєчасного відтворення і запобігання псуванню, забрудненню; засміченню та виснаженню природних ресурсів, не допускати зниження їх якості у процесі господарювання.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно із ст.ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність; відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище; підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України; шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Однак позивачем не доведено усіх чотирьох умов відповідальності за завдання шкоди, зокрема, не зазначено в чому саме полягає протиправність поведінки відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами всіх необхідних складових, з якими законодавець пов'язує можливість покладення на відповідача обов'язку відшкодувати шкоду, а саме: вини відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його діями та шкодою.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Посилання скаржника на те, що судом не враховано того, що відповідачем отримано дозвіл лише 26.12.2013, тобто це є підтвердженням того, що до дати отримання нового дозволу відповідач здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, є безпідставним, оскілки матеріалами справи підтверджено та не заперечується позивачем той факт, що відповідач звернувся до дозвільного центру для отримання дозволу ще 25.04.2013, тобто відповідачем були вжиті достатні та своєчасні заходи для отримання дозволу, однак видача дозволу відбулася поза межами встановленого строку внаслідок порушення уповноваженими органами державної влади вимог законодавства щодо строків погодження та видачі дозволу, а не внаслідок дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, як матеріалами справи, так і відповідачем доведено відсутність вини останнього у виданні уповноваженими органами державної влади дозволу поза межами встановленого строку.

Скаржник в апеляційній скарзі не вказав на існування обставин, які б свідчили про прийняття судом першої інстанції неправильного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржника не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 у справі № 910/16342/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2016 у справі № 910/16342/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/16342/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 27.06.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді К.В. Тарасенко

Б.В. Отрюх