РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2017Справа №910/6927/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС-ЦЕНТР»

про тлумачення пункту договору

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Бантлаб В.В., довіреність б/н від 25.04.2017

від відповідача: Діденко Ю.О., довіреність б/н від 10.06.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про» подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС-ЦЕНТР» про тлумачення пункту договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2017 порушено провадження у справі №910/6927/17 та призначено розгляд справи на 09.06.2017.

07.06.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

09.06.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи у справі.

В судове засідання 09.06.2017 представник позивача в судове засідання з'явився, надав суду усні пояснення у справі.

В судове засідання 09.06.2017 представник відповідача з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 09.06.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

01.03.2015, між ТОВ "КВАДРАТ-ПРО" (орендар) та ТОВ «Сервіс-Центр» (орендодавець) укладено договір оренди нежилого приміщення №1/03-1/2015, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове користування частину нежилого приміщення, що розташовані за адресою: м. Київ, вул.. Межигірська, 82 А, І вхід, 1 поверх складського приміщення площею 969,00 кв.м., 2 поверх адміністративні приміщення площею 514,6 кв.м.

Об'єкт оренди було передано відповідачем позивачу згідно акту приймання-передавання нежилого приміщення від 01.03.2015 р.

Пунктом 7.1. договору, сторонами погоджено, що термін дії договору оренди складає 34 місяці та діє з 01 березня 2015 року по 31 грудня 2018 року.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в зв'язку із тим, що сторони по різному тлумачать зміст п. 7.1 Договору, адже позивач вважає, що строк дії договору становить 34 місяці, які закінчуються 31.12.2017 p., а відповідач вважає, що строк дії договору становить 46 місяців, які закінчуються 31.12.2018 p.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 180 Господарського кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 213 Цивільного кодексу України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається із змісту Договору, розділом 7 сторони визначили термін дії Договору, розірвання та продовження договору.

Приписами ст. 251 Цивільного кодексу визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст 252 Цивільного кодексу України встановлено що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме п. 7.1 Договору сторони передбачили, що термін оренди є календарні дати 01.03.2015 та 31.12.2018 року.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи, вище зазначене, суд приходить до висновку, що умови договору не містять незрозумілості, оскільки сторонами у змісті договору чітко передбачений термін дії оренди, а саме календарні дати.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.06.2017.

Суддя Мельник В.І.