РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017№910/7321/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутаром Етол (Україна)"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малка-Транс"

про стягнення 39 291,91 грн.

. Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Харечко В.І. - довіреність № 6 від 03.01.2017 р.;

від відповідача: не з'явився.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 21 червня 2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрутаром Етол (Україна)" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малка-Транс" (далі - відповідач) про стягнення 39 291,91 грн., в тому числі 33 407,84 грн. основного боргу, 3 641,04 грн. пені, 456,22 грн. 3 % річних, 1 786,81 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № 62 від 03.01.2014 року в частині здійснення повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.05.2017 порушено провадження у справі № 910/7321/17 та призначено до розгляду на 07.06.2017.

Представник позивача в судовому засіданні 07.06.2017 року подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 07.06.2017 року представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.06.2017 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 21.06.2017 року.

У судовому засіданні 21.06.2017 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 21.06.2017 року не з'явився, про причини неявки суду невідомо, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 01010, м. Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 10 на яку було відправлено ухвали суду підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У відповідності з положеннями пункту 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрутаром Етол (Україна)" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Малка-Транс" (покупець) укладено Договір поставки № 62 (далі - Договір), відповідно до якого постачальник зобов'язується постачати покупцеві товар в асортименті, кількості та за ціною, що погоджуються сторонами в накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору, вільний від прав та претензій третіх осіб, а покупець зобов'язується прийняти зазначений вище товар і оплатити його вартість (п. 1.1. Договору).

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що якість кожної партії товару повинна відповідати технічним регламентам, державним стандартам і технічним умовам/специфікаціям згідно діючого законодавства України для товарів такого типу, що підтверджено гігієнічним висновком, сертифікатом відповідності, якісним посвідченням на кожний вид товару.

Згідно п. 2.4. Договору приймання кожної партії товару за кількістю та якістю проводиться у відповідності з товарно-супровідними документами на партію згідно з інструкціями про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості та якості П-6, П-7.

Відповідно до п. 3.2. Договору у момент поставки (передачі у власність) товару постачальник зобов'язаний передати покупцю на відповідну партію товару: рахунок, видаткову накладну, оригінали або належним чином завірені копії документів згідно п. 2.1 цього Договору.

Загальна сума цього Договору визначається по фактичній сумарній вартості товарних партій, вказаних у видаткових накладних і прийнятих покупцем в період терміну дії даного Договору (п.4.1. Договору).

Згідно п. 4.2. Договору розрахунки здійснюються безготівковим банківським переказом не пізніше 15 календарних днів з моменту поставки товару.

На виконання умов Договору позивачем здійснено поставку відповідачу товару на суму 38 907,84 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1-000003356 від 09.11.2016 року на суму 26 880,48 грн. та видатковою накладною № 1-050003322 від 11.11.2016 року на суму 12 027,36 грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на суму 5 500,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № 62 від 03.01.2014 року в частині здійснення повної та своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 33 407,84 грн. основного боргу.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно п. 4.2. Договору розрахунки здійснюються безготівковим банківським переказом не пізніше 15 календарних днів з моменту поставки товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та змісту Договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання згідно Договору на момент розгляду справи настав.

Матеріалами справи підтверджується поставка позивачем товару за Договором, його прийняття відповідачем та існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 33 407,84 грн. основного боргу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 33 407,84 грн. основного боргу є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 641,04 грн. пені, 456,22 грн. 3 % річних, 1 786,81 грн. інфляційних втрат.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по сплаті коштів за поставлену позивачем продукцію не провів, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в тому числі у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.3. Договору у випадку прострочення оплати поставленого товару покупцем останній сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення оплати товару.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 3 611,87 грн. за розрахунком суду.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку, що інфляційні втрати підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог у розмірі 1 786,81 грн., а 3 % річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 451,07 грн. за розрахунком суду.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Відповідачем не було надано суду доказів в спростування обставин, викладених у позові.

Згідно з статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі 33 407,84 грн. основного боргу, 3 611,87 грн. пені, 1 786,81 грн. інфляційних втрат, 451,07 грн. 3 % річних.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малка-Транс" (01010, м. Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 10, ідентифікаційний код 25568003) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрутаром Етол (Україна)" (03680, м. Київ, вулиця Заболотного Академіка, будинок 150А, ідентифікаційний код 39001959) 33 407 (тридцять три тисячі чотириста сім) грн. 84 коп. основного боргу, 3 611 (три тисячі шістсот одинадцять) грн. 87 коп. пені, 1 786 (одну тисячу сімсот вісімдесят шість) грн. 81 коп. інфляційних втрат, 451 (чотириста п'ятдесят одну) грн. 07 коп. 3 % річних, 1 598 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто вісім) грн. 60 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.06.2017

Суддя М.Є. Літвінова