донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

03.07.2017 справа №908/91/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін від позивача: від відповідача: ОСОБА_5 договір про надання правової допомоги № 15 від 03.01.2017 р.; ОСОБА_6 довіреність № 27 від 20.04.2017 р.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 управління Держгеокадстру у Запорізькій області, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від22.03.2017 р.
у справі№ 908/91/17 (суддя: Дроздова С.С.)
за позовомСільськогосподарського виробничого кооперативу "Агрофірма "Україна", с. Воскресенка, Запорізька область
до ОСОБА_7 управління Держгеокадастру у Запорізькій області, м. Запоріжжя
провизнання договору оренди продовженим

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарський виробничий кооператив "Агрофірма "Україна" (далі СВК "Агрофірма "Україна", позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_7 управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, відповідач) про визнання договору оренди земельної ділянки від 10.11.2004 р. б/н (зареєстрований 26.10.2006 р. за № 27) продовженим після 05.10.2014 р. на строк 4 роки 11 місяців і на тих самих умовах, які були передбачені даним договором оренди.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.03.2017 р. позовні вимоги задоволено, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 1 600 грн. 00 судового збору.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Запорізької області від 22.03.2017 р., відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначене рішення, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України, зокрема ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» тому, що для застосування даної норми та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити факт належного виконання орендарем своїх обовязків за умовами договору.

Відповідач стверджує, що починаючи з 01.01.2013 р. (на момент коли ОСОБА_7 управління стало розпорядником спірної земельної ділянки) орендар не надав на адресу ОСОБА_7 управління доказів про стан і використання земель, як того вимагає п. «д» ст. 96 Земельного кодексу України. При цьому лист-повідомлення № 90 від 20.08.2014 р.(вх. № 27-8120/0/1-14 від 26.08.2014 р.) позивача не містить відомостей щодо належного виконання орендарем своїх обовязків за умовами договору відповідно до всіх пунктів ст. 96 ЗК України, що позбавляє позивача переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки від 10.11.2004 р.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки службовій записці начальника Управління адміністративно-органцізаційного забезпечення ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області № 265/3-17-0.8 від 14.02.2017 р. на підтвердження обставин неналежного виконання орендарем обовязків за договором оренди.

На думку заявника апеляційної скарги, між ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області та СВК "Агрофірма "Україна" не досягнуто домовленості щодо зміни істотних умов договору, тому з моменту недосягнення такої домовленості переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося.

Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що укладення договору оренди землі на новий строк з огляду на переважне право орендаря не може бути примусом для власника земельної ділянки і передбачає право, а не обовязок на переукладення договору оренди.

За доводами ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання продовженим договору оренди землі, місцевий господарський суд взяв на себе невластиві йому функції субєкта владних повноважень, чим порушив норми матеріального права, а саме ч. 4 ст. 122 ЗК України та п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2017 р. для розгляду справи № 908/91/17 сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Мартюхіна Н.О., Ушенко Л.В.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 806 від 17.05.2017 р. у звязку зі звільненням у відставку ОСОБА_8, яка є членом судової колегії, з посади судді Донецького апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/91/17.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.05.2017 р. визначено колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Мартюхіна Н.О., Москальова І.В.

Представник позивача у судових засіданнях проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, з урахуванням наданих письмових пояснень.

Представник відповідача у судових засіданнях підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, враховуючи письмові пояснення, які надійшли до Донецького апеляційного господарського суду 30.06.2017 р.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2004 р. між Приазовською райдержадміністрацією, як орендодавцем, та СВК "Агрофірма "Україна", як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки б/н за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Воскресенської сільської ради загальною площею 28.3001 га, у тому числі рілля 28.3001 га, нормативна грошова оцінка якої становить 262 994 грн. 24 коп. (п.п. 1, 2, 4 договору)

Відповідно до п. 7 договору договір укладено строком на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Окремим розділом договору (п.п. 8-13) сторонами погоджено розмір та порядок внесення орендної плати за земельну ділянку.

Згідно з п. 39 договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди земельної ділянки зареєстровано у Приазовському районному відділі Запорізької регіональної філії ДЗК Запорізької області, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 26.10.2006 р. № 027.

Додатковою угодою від 02.10.2008 р. до договору оренди земельної ділянки за домовленістю сторін змінено п. 8 договору щодо розміру орендної плати та викладено п. 7 договору у наступній редакції: «договір продовжено на термін 4 роки 11 місяців і набуває чинності з дня його державної реєстрації в Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсам».

Договір оренди земельної ділянки від 10.11.2004 р. та додаткову угоду від 02.10.2008 р. підписано представниками сторін без зауважень чи заперечень, підписи яких скріплено печатками орендодавця та орендаря.

Додаткову угоду від 02.10.2008 р. зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.11.2009 р. за № 76. Тобто строк дії договору оренди земельної ділянки до 06.10.2014 р.

До 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності надавалися в оренду за рішенням районних державних адміністрацій (ст. 122 Земельного кодексу України в редакції до 2013 року). Законом України від 6 вересня 2012 року № 5245-УІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності (який набрав чинності 01 січня 2013 року) внесено зміни до Земельного кодексу України відповідно до яких з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів (Держземагентство України). Таким чином, з 1 січня 2013 року від імені та в інтересах держави України право власності земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності здійснював центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи, а отже, районні державні адміністрації з 2013 року позбавлені таких повноважень.

Постановою Кабінету Міненістрів України від 10.09.14 № 442 Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади останній постановив (…) утворити Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України (…).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.15 № 5 Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1. Реорганізувати територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2 (п. 2). Установити, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (п. 3).

Згідно розпорядження КМУ від 31 березня 2015 року №294-р Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру функції та повноваження Державного агентства земельних ресурсів у звязку з розформуванням покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Таким чином, відповідно до пп. 13 п. 4 Положення про ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області розпорядником земель за спірним договором оренди є ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області.

Позивач звернувся листом № 90 від 20.08.20014 р. до ГУ Держземагентства у Запорізькій області із заявою з проханням продовжити термін дії договору оренди земельної ділянки загальною площею 28.3000 га ріллі на території Воскресенської сільської ради Приазовського району Запорізької області кадастровий номер: :02:005:0027. До вказаної заяви позивачем додавались додаткова угода у 4 примірниках, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копії правоустановчих документів СВК «Агрофірма «Україна», копія договору на земельну ділянку. Заява позивача отримана ГУ Держземагентства у Запорізькій області 22.08.2014 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції канцелярії ОСОБА_7 управління, правонаступником якого є відповідач.

Листом № 27-8-0.4-8910/2-14 від 25.09.2014 р. ГУ Держземагентства у Запорізькій області запропоновано внести зміни до істотних умов договору, а саме змінити термін дії договору на 3 роки, підвищити розмір орендної плати до 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В разі отримання згоди позивача ОСОБА_7 управлінням буде прийняте відповідне рішення та буде запропонована для укладання додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 10.11.2004 р. (зі змінами) про поновлення та внесення змін до договору. Факт отримання зазначеного листа позивачем не заперечується.

Правовідносини щодо оренди земельних ділянок, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються, насамперед, Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір, який за своєю правовою природою є правочином.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України в редакції, чинній станом на день укладення договору).

Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (п. 5 ст. 126 Земельного кодексу України).

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них (ч. 1). Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2).

Згідно з частинами 1, 8 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Таким чином, спеціальним законом, який регулює відносини щодо найму (оренди) землі, є Закон України "Про оренду землі".

Згідно з вимогами ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є строк дії договору оренди.

Статтею 31 Закону визначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що і договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, правочин, спрямований на зміну або розірвання договору, здійснюється у тій самій формі, що і сам договір. Здійснюється він у вигляді додаткової угоди до договору або угоди про розірвання договору.

Статтею 777 Цивільного кодексу України встановлені наступні переважні права наймача: 1. Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк;

наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк;

умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

2. Наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст. 764 Цивільного кодексу України).

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у ч. 1 ст. 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2 - 5 цієї статті).

Частиною 6 ст. 33 зазначеного Закону передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме: у тому разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами 8, 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Судовою колегією враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25.02.2015 р. № 6-219цс14, відповідно до якої у частині першій статті 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди:

- із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати обєкт оренди для власних потреб.

Законодавством України, чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення. А відтак, способом захисту порушеного права є укладення додаткової угоди.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як зазначено вище, договір зареєстровано у Приазовському районному відділі Запорізької регіональної філії ДЗК 26.10.2006 р., в той час як додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору на 4 роки 11 місяців зареєстровано у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах» - 05.11.2009 р., тому строк дії договору закінчується 05.10.2014 р. та, відповідно, з 06.10.2014 р. спірний договір вважається припиненим.

Після припинення договору оренди земельної ділянки позивач продовжив користування даною земельною ділянкою. Про належне виконання позивачем обовязків орендаря за договором свідчать наступні докази, що містяться в матеріалах справи:

- відомості про зобовязання СВК «Агрофірма «Україна» сплатити податок за землю за 2015 рік та фактичну сплату; податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік; копії квитанцій, платіжних доручень тощо, а також інші документи, додані до клопотання позивача б/н від 10.03.2017 р. (т. 1, а.с.74-251) ;

- акт від 21.05.2015 р. у складі комісії Воскресенського сільського голови, головного економіста СВК «Агрофірма «Україна» та головного агронома СВК «Агрофірма «Україна», яким встановлено, що земельна ділянка площею 28,3001 га оброблюється та вноситься орендна плата згідно з договором;

- дані про стан і використання земель (в порядку ст. 96 ЗК України) від 28.02.2017 р., які надіслані позивачем на адресу відповідача 28.02.2017 р., що підтверджується засвідченими належним чином копіями опису вкладення у цінний лист № 904 та квитанції (т.2, а.с.8);

- довідка Приазовського відділення Мелітопольської ОДПІ про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів № 386/10/08-32-17-012 від 09.03.2017 р.

Посилання відповідача на доповідну записку начальника Управління організаційно-адміністративного забезпечення ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області ОСОБА_9 № 265/3-17-0.8 від 14.02.2017 р. судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки умови договору оренди земельної ділянки і норми ст. 33 Закону України Про оренду землі не передбачають певного переліку документів (крім проекту додаткової угоди), які має додати орендар до повідомлення про намір продовжити договір оренди, відтак визначення орендаря, як недобросовісного, з огляду на те, що останнім не додано доказів на підтвердження належного виконання обовязків орендаря є суто формальними.

Отже, наявна у справі переписка сторін, а саме звернення позивача у встановлений договором та Законом України Про оренду землі строк до відповідача, стосувалася реалізації позивачем переважного права, яке за змістом листів відповідача не було реалізовано виключно з формальних підстав.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що лист № 27-8-0.4-8910/2-14 від 25.09.2014 р. не може розглядатися як рішення органу про відмову орендарю в укладенні додаткової угоди. Крім того, головне управління Держземагенства у Запорізькій області не посилається на конкретні порушення, допущені орендарем під час дії договору оренди землі, тому наявні підстави вважати, що лист-повідомлення № 90 від 20.08.2014р. орендодавцем не розглянуто та не надано повідомлення про прийняте ним рішення.

Матеріали справи не містять листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, надісланого позивачу протягом одного місяця після закінчення строку договору в розумінні ч. 6 ст. 33 Законом України Про оренду землі.

Проте, місцевим господарським судом невірно застосовано до правовідносин у даній справі ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки за змістом позовної заяви та пояснень до позову вбачається, що позивач обґрунтовує свої вимоги переважно нормами ч. 6 ст. Закону України "Про оренду землі", а саме: після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, протягом одного місяця після закінчення строку договору (в період з 06.10.2014 р. по 06.11.2014 р.) позивачем не отримано листа-повідомлення від відповідача про заперечення у поновленні цього договору, тому, на думку позивача, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Також, позивач звертав увагу господарського суду на те, що спір стосується не укладення нового договору з відповідачем (ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі"), а про поновлення цього договору (ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі"), що є зовсім іншою підставою для пролонгації договору.

Отже, позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання договору оренди земельної ділянки від 10.11.2004 р. продовженим на строк 4 роки 11 місяців на тих самих умовах, що були передбачені цим договором, проте на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а не на підставі ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Судова колегія звертає увагу на те, що ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" встановлений мінімальний строк дії договору оренди землі у 7 років при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства, проте внесення змін до договору щодо приведення його істотних умов у відповідність з нормами чинного законодавства здійснюється сторонами саме шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди. У разі виникнення суперечностей з цього приводу спір між сторонами вирішується у судовому порядку, однак у справі про внесення змін до правочину, а не у спорі про визнання договору поновленим в силу положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Щодо тверджень відповідача про відсутність у суду повноважень вирішення питань, повязаних з наданням земельних ділянок у користування субєктам господарської діяльності, оскільки такі питання віднесені до виключної компетенції відповідних державних органів, судова колегія зауважує, що предметом позову у даній справі є визнання договору оренди земельної ділянки від 10.11.2004 р. продовженим на тих самих самих умовах, передбачених цим договором (із змінами). Зазначені позовні вимоги підлягають розгляду саме у господарських судах, оскільки безпосередньо виникають з договору оренди та передбаченою чинним законодавством можливістю поновлення такого договору оренди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у оскаржуваному рішенні суду.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін за мотивами, викладеними у постанові суду апеляційної інстанції.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 управління Держгеокадстру у Запорізькій області на рішення господарського суду Запорізької області від 22.03.2017 р. у справі № 908/91/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.03.2017 р. у справі № 908/91/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: Н.О. Мартюхіна

ОСОБА_3