РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017Справа №910/3987/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-комунальна компанія МК 2010"

до Приватного акціонерного товариства «ОТІС"

про розірвання договору

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Майданник О.А. - за довіреністю № 7 від 20.01.2017 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово - комунальна компанія МК 2010" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «ОТІС" про розірвання договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором № 553 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 28.12.2010 року в частині своєчасного та якісного надання обумовлених договором послуг, у зв'язку з чим просить суд розірвати вказаний договір в односторонньому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/3987/17 та призначено її розгляд на 18.04.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 року у зв'язку з неявкою представників відповідача в судове засідання розгляд справи відкладено на 16.05.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 року у зв'язку з неявкою представників відповідача в судове засідання та зважаючи на клопотання відповідача про відкладення розгляду справи розгляд справи відкладено на 06.06.2017 року.

В судові засідання 18.04.2017 року 16.05.2017 року з'явився уповноважений представник позивача, уповноважений представник відповідача у вказані судові засідання не з'явився.

Про день та час розгляду справи 18.04.2017 року та 16.05.2017 року відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 334, № 941.

В судове засідання 06.06.2017 року з'явився уповноважений представник відповідача, уповноважений представник позивача в судове засідання не з'явився.

Про день та час розгляду справи 06.06.2017 року позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою б/н від 16.05.2017 року представника позивача.

11.04.2017 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання б/н від 11.04.2017 року про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи судом долучені до матеріалів справи.

18.04.2017 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме копій актів обстеження ліфтів. Клопотання судом задоволено, документи долучені судом до матеріалів справи.

16.05.2017 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання № 244 від 15.05.2017 року про долучення до матеріалів справи висновку спеціаліста по ліфтам ТОВ «Центрсервісбуд» щодо неналежного обслуговування ліфтів. Клопотання судом задоволено, висновок долучено судом до матеріалів справи.

Від відповідача 12.05.2017 року через канцелярію суду надійшов відзив № 100 від 11.04.2017 року на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись при цьому на відсутність підстав для розірвання договору, оскільки ПАТ «ОТІС» виконуються умови договору належним чином, зазначаючи при цьому про наявність заборгованості за надані послуги з боку позивача та відсутність згоди щодо розірвання договору. Відзив разом з доданими до нього документами судом долучений до матеріалів справи.

02.06.2017 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника ТОВ «ЖКК МК 2010», яке судом долучено до матеріалів справи.

Також в судовому засіданні 06.06.2017 року представником відповідача подані письмові пояснення № 134 - юр від червня 2017 року, які судом долучені до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 06.06.2017 року клопотання позивача про відкладення розгляду справи суд зазначає, що згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - постанова № 18) господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на необґрунтованість та недоведеність викладених у клопотанні доводів відповідача, господарський суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В судовому засіданні 16.05.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.06.2017 року проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 14.06.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено за матеріалами справи, 28 грудня 2010 року між Приватним акціонерним товариством «ОТІС» (далі по тексту - виконавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово - комунальна компанія МК 2010» (далі по тексту - замовник, позивач) укладено Договір № 553 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем (далі за текстом - Договір), згідно умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе здійснення технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем в обсязі згідно переліку об'єктів та вартості технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем (Додаток № 1 до договору), а замовник оплачує виконавцю технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем на умовах даного договору.

Пунктом 2.2 Договору визначені обов'язки виконавця, зокрема:

регулярно проводити профілактичні операції (роботи на електричному та механічному обладнанні ліфтів та диспетчерських систем: змащування, регулювання, ремонт та інше) з метою забезпечення безперебійності та надійної роботи ліфтів та диспетчерських систем (п.2.2.1);

силами власної аварійної служби у відповідності до режиму роботи ліфтів та диспетчерських систем вживати заходи щодо усунення несправностей та збоїв в роботі ліфтів та диспетчерських систем, оперативному звільненню пасажирів із кабіни ліфта, що зупинився (п.2.2.2);

приймати участь силами власних представників в технічній частині обов'язкових оглядів ліфтових установок, що проводяться уповноваженими контрольними органами (п.2.2.4);

виконувати на ліфтах та диспетчерських системах роботи з: усунення наслідків крадіжок та хуліганських проявів; ремонту обладнання, яке вийшло з ладу з причин, які не залежать від виконавця; модернізації обладнання; роботи з виконання директивних вказівок державних органів та заводів - виробників, що спрямовані на забезпечення безпеки обладнання; роботи капітального ремонту, передбаченого наказом Держжитлокомгоспу України від 10.08.2004 року № 150 на підставі окремої додаткової угоди сторін (або на підставі відповідного листа замовника) за умови передплати замовником вказаних робіт, також надання необхідних матеріалів та обладнання або передплати їх вартості (п.2.2.6).

При цьому як визначено сторонами в п.2.2.8 Договору, до складу технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем не входять: усунення наслідків крадіжок та хуліганських проявів; ремонт обладнання, яке вийшло з ладу з причин, які не залежать від виконавця; модернізація обладнання; роботи з виконання директивних вказівок державних органів та заводів - виробників, що спрямовані на забезпечення безпеки обладнання; роботи капітального ремонту, передбаченого наказом Держжитлокомгоспу України від 10.08.2004 року № 150; прибирання кабін ліфтів; контроль за роботою ліфтів та диспетчерських систем.

Відповідно до п.2.7 Договору сторони зупиняють роботу ліфтів або диспетчерських систем за наявності причин, внаслідок яких подальша їх експлуатація є небезпечною (сторони, яка зупинили ліфти або диспетчерські системи, терміново повідомляє про це іншу сторону).

Згідно протоколу узгодження розбіжностей до Договору Додаток № 2 викладено в наступній редакції: «згідно п.п.9.2.1, 9.6.1, 9.7.15 «Правил улаштування та безпечної експлуатації ліфтів», для продовження подальшої експлуатації ліфтів, що регіструються, що вичерпали нормативний строк (25 років і більше), замовник зобов'язаний повідомити власника цих ліфтів про необхідність проведення експертного дослідження та модернізації ліфтів згідно експертного висновку. Ліфти, що відпрацювали нормативний строк і не пройшли експертне дослідження, замовник зобов'язаний вивести з експлуатації».

За умовами п. 3.1 Договору місячна оплата технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, що діє на момент укладення договору, визначається згідно Додатку № 1 до даного Договору.

Так, між сторонами підписано Додаток № 1 до Договору - Перелік об'єктів та вартість технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, в якому визначені адреси, за яким встановлені ліфти, їх характеристики, вартість обслуговування тощо.

З урахуванням Додаткової угоди від 01.12.2016 року до Договору місячна ціна технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем (Додаток № 1 до Договору) - 51974,64 грн.

Замовник щомісячно не пізніше останнього банківського дня, що слідує за місяцем виконання технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, перераховує виконавцю оплату технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем в розмірі місячної плати технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем (п.3.3 Договору).

Докази того, що сторони узгодили інший строк оплати наданих за Договором послуг, ніж передбачено у вказаному пункті 3.3 Договору, в матеріалах справи відсутні.

При цьому за умовами п.3.5 Договору роботи на ліфтах та диспетчерських системах з: усунення наслідків крадіжок та хуліганських проявів; ремонт обладнання, яке вийшло з ладу з причин, які не залежать від виконавця; модернізація обладнання; роботи з виконання директивних вказівок державних органів та заводів - виробників, що спрямовані на забезпечення безпеки обладнання; роботи капітального ремонту, передбаченого наказом Держжитлокомгоспу України від 10.08.2004 року № 150 - замовник оплачує виконавцю до початку цих робіт (передплата).

Як стверджує позивач в позовній заяві, в порушення умов Договору відповідач, починаючи з грудня 2016 року включно свої договірні зобов'язання щодо профілактичних та ремонтних робіт ліфтів у відповідності до умов Договору не виконував, перестав здійснювати виїзди на виклики при аварійній зупинці ліфтів.

Окрім того, в жовтні 2016 року позивачем від Головного управління Держпраці у Донецькій області було отримано листа № 5.5/2319 від 11.10.2016 року з вимогою про виведення з експлуатації ліфтів, які відпрацювали нормативний термін експлуатації (більше 25 років), копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до вимог Головного управління Держпраці у Донецькій області позивачем до ПАТ «ОТІС» як виконавця за Договором 24.10.2016 року було направлено лист № 602 з вимогою негайно припинити експлуатацію ліфтів які відпрацювали нормативний строк експлуатації (25 років), а також 28.10.2016 року лист № 615 з повторною вимогою аналогічного змісту

Факт отримання вказаних листів з вимогами щодо термінової зупинки роботи ліфтів відповідачем не заперечувався.

Натомість відповідач листом № 1669 від 27.10.2016 року, копія якого наявна в матеріалах справи, повідомив позивача як замовника про відмову від виконання вимог та продовження виконання своїх обов'язків за Договором з технічного обслуговування ліфтів, запропонувавши позивачу сласними силами зупинити експлуатацію ліфтів, посилаючись на п. 2.3.12 Договору, згідно якого замовник зобов'язаний надати виконавцю дозвіл на експлуатацію об'єктів, машин та механізмів, обладнання підвищеної небезпеки, видане замовнику Держпромнадзором України або його територіальним органом (Головним управлінням з питань праці в Донецькій області), на протязі 3-х місяців з дати підписання даного договору.

Таким чином, вважаючи, що відповідач як виконавець вкотре порушив умови Договору та належним чином не виконав покладені на нього обов'язки, позивач направив на адресу відповідача лист № 722 від 21.12.2016 року про дострокове розірвання договору за згодою сторін з 01.02.2017 року з проектом угоди про розірвання договору.

Листом №6-юр від 24.01.2017 відповідачем надано відповідь щодо неможливості надано розірвання договору в односторонньому порядку з 01.02.2017 року через відсутність

відповідних підстав, належне виконання зобов'язань за Договором відповідачем, відсутність передбаченої Договором можливості дострокового розірвання Договору в односторонньому порядку та необхідності досягнення згоди для настання бажаного позивачем юридичного факту. Крім того, ПАТ «ОТІС» повідомлено, що за позивачем рахувалась заборгованість відповідачем з оплати фактично наданих послуг.

Листом № 24 від 27.01.2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо передачі до 31.01.2017 року ключів від ліфтових приміщень у зв'язку із укладенням договору на обслуговування ліфтів з третьою стороною - ТОВ «Спецсервіс АДС» договір на обслуговування ліфтів, що обслуговуються відповідачем.

Також 16.02.2017 року позивачем було надіслано на адресу відповідача лист № 74 також з вимогою щодо повернення ключів від диспетчерських пунктів.

Листом № 60-юр від 14.03.2017 року ПАТ «ОТІС» повідомив позивача, що Договір не передбачає можливості його дострокового розірвання в односторонньому порядку та є обов'язковим до виконання сторонами як такий, що є діючим.

Окрім того у зв'язку із наявністю заборгованості позивача з оплати фактично наданих відповідачем послуг, ПАТ «ОТІС» було надіслано на адресу замовника листи № 73 від 15.02.2017 року та № 89 від 16.03.2017 року з актами звірки взаєморозрахунків за Договором.

Проте, вказані акти звірки взаєморозрахунків позивачем підписані не були, а доступ співробітників відповідача до ліфтового обладнання, як стверджує відповідач у наданому суду відзиві, обмежено.

Таким чином, підставою для звернення до суду з даним позовом є допущені з боку відповідача суттєві порушення умов укладеного між сторонами Договору № 553 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 28.12.2010 року, що, на думку позивача, є підставою для розірвання спірного Договору в судовому порядку на підставі ст.ст. 526, 611, 651 Цивільного кодексу України.

При цьому позивач, звертаючись до суду із даним позовом, надав на підтвердження своїх доводів щодо неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Договором висновок від 05.05.2017 року спеціаліста ТОВ «Центрсервісбуд» щодо відповідності технічного обслуговування ліфтів умовам Договору та відповідності технічного стану експлуатації ліфтів Правилам будови та безпечної експлуатації ліфтів, згідно якого виявлені порушення технічного обслуговування ліфтів, зокрема, сміття в приямку ліфту, павутиння, пил в станції управління, підтікання масла в редукторі лебідки, невідрегульовані двері шахти, несправність приводу дверей кабіни тощо.

В свою чергу висновок від 05.05.2017 року складено на підставі актів обстеження від 03.02.2017 року за адресою вул. Дворцова, 53, п. 1, 2, 3, комісією у складі представника ТОВ «ЖКК МК 2010», ТОВ «Спецсервіс АДС» та ТОВ «Центрсервісбуд» (в особі технічного експерта з ліфтів).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд зазначає, що спір у даній справі стосується порушення відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 553 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 28.12.2010 року в частині своєчасного та якісного надання обумовлених договором послуг як виконавцем, що стало підставою для одностороннього розірвання Договору замовником.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що за приписами ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Як визначено сторонами в п.п. 5.1, 5.2 Договору, строк його дії встановлюється з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2015 року, а у випадку відсутності письмового повідомлення про відмову від Договору за один місяць до дати закінчення строку його дії, він вважається пролонгованим на кожні наступні 5 (п'ять) календарних років.

Отже, виходячи з умов спірного Договору та у зв'язку із відсутністю заперечень сторін щодо його продовження, відповідно, Договір було пролонговано до 31 грудня 2020 року.

Доказів визнання недійсним Договору або окремих його положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання з боку сторін відсутні.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд звертає увагу, що одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина третя статті 653 ЦК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

Також законодавець передбачив можливість розірвання договору про надання послуг, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. При цьому, порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ст. 907 Цивільного кодексу України).

При цьому судом встановлено за матеріалами справи, що укладений між сторонами Договір не містить умов дострокового розірвання останнього в односторонньому порядку чи дострокового припинення його дії.

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За приписами частини 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, підставою для розірвання договору може бути належним чином доведене невиконання виконавцем його зобов'язань, передбачених законом або Договором.

Поряд із цим суд зазначає, що заявляючи вимоги про розірвання Договору позивач повинен довести обставини, які передбачені ст. 651 ЦК України та необхідні для розірвання правочину судом на вимогу однієї з його сторін. Зокрема, позивачу необхідно довести наявність істотних порушень умов цього правочину з боку відповідача та завдану в наслідок цих порушень шкоду.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.03.13 р. № 6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК істотними умовами договору, в першу чергу є умови про предмет договору. Предметом договору про надання послуг є сама нематеріальна послуга, тобто те нематеріальне благо, яке отримує замовник у процесі вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності., для даного Договору цього типу важливе значення має якість послуг, що надаються.

Враховуючи зміст правовідносин сторін за Договором, істотною умовою даного Договору є саме зміст та якість послуг, що надаються відповідачем на підставі вказаного Договору, зокрема, технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, забезпечення справного та безпечного їх стану.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на неналежне надання відповідачем послуг за Договором, а саме нездійснення технічного обслуговування ліфтів та їх ремонту, на підтвердження якого надані акти огляду ліфтів від 03.02.2017 року, судом оцінюються критично, оскільки вказані огляди проведені без участі представників ПАТ «ОТІС» як виконавця послуг з технічного обслуговування за спірним Договором.

Наразі, в оглядах приймали участь представники третіх осіб, які не є сторонами спірного Договору.

В свою чергу обставини залучення до технічного обслуговування ліфтів ТОВ «Спецсервіс АДС» та укладення договору щодо технічного обслуговування, на які посилається позивач як на одну з підстав для розірвання спірного Договору, в жодному разі не свідчать про припинення дії Договору та зобов'язань сторін за ним.

Також в матеріалах справи відсутній оригінал або належним чином засвідчена копія вказаного Договору позивача з ТОВ «Спецсервіс АДС».

Окрім того, в журналі реєстрації зупинок ліфтів відсутні записи щодо зупинки ліфтів за адресами, на яких проводився огляд, а також відсутні відповідні записи в журналі ПАТ «ОТІС» обліку видачі та здачі ключів за 03.02.2017 року.

Суд звертає увагу на приписи Додатку № 2 до Договору - Особливі умови, за змістом якого обов'язок з виведення з експлуатації ліфтів, які відпрацювали нормативний строк та не пройшли експертного огляду, покладений на замовника, тобто ТОВ «ЖКК МК 2010», як і передбачений п. 2.3.12 Договору обов'язок з надання дозволів на експлуатацію об'єктів, машин і механізмів підвищеної безпеки.

При цьому згідно наявної в матеріалах справи відповіді Краматорської міської ради № 08-12/н2 від 24.05.2017 року, наданої на запит відповідача, протягом 2016 року жодного звернення з питань технічного обслуговування ліфтів від громадян не надходило, а питання від 05.04.2017 року щодо заміни купе - кабіни по вул. Кирилкіна, 26, жодним чином не стосується порядку надання технічного обслуговування за Договором.

Таким чином, суд зазначає, що наведені позивачем обставини несправності ліфтів, зафіксовані актами від 03.02.2017 року, за умови відсутності відмови відповідача від усунення вказаних несправностей та виконання своїх зобов'язань за Договором, а також покладення зобов'язань з виведення ліфтів з експлуатації саме на позивача, не передбачають його розірвання ані за законодавчим визначенням, ані на підставі умов Договору.

Враховуючи вищевикладене, за висновками суду, посилання позивача на допущені відповідачем як виконавцем за Договором порушення умов останнього, та на які позивач посилається як на підставу розірвання спірного правочину, не розцінюються судом в якості істотних порушень умов Договору як такі, що не підтверджені обставинами справи, а отже не є підставою для розірвання Договору відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Окрім того, в разі неналежного виконання виконавцем своїх зобов'язань за Договором, умовами розділу 4 останнього передбачена відповідальність сторін, яка може бути застосована позивачем в разі наявності відповідних підстав та документально підтверджених фактів порушення умов Договору з боку виконавця.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства та умови Договору, зважаючи на те, що позивач не довів в розумінні приписів ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також у зв'язку з відсутністю фактичних обставин, які свідчать про порушення прав позивача з боку відповідача, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову про розірвання Договору № 553 на технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем від 28.12.2010 року з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 05.07.2017 року.