ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Справа № 910/5377/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Палія В.В., Ковтонюк Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 р.
у справі№ 910/5377/16
господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект"
доПублічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
простягнення суми

за участю представників від:
позивачаВащенко М.С.
відповідачаПотатуєв В.П.

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" подало до господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення заборгованості у розмірі 2 425 808, 57 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2016 р. (суддя Чинчин О.В.), яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 р. (судді: Агрикова О.В., Жук Г.А., Чорногуз М.Г.) позовні вимоги задоволено частково, яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" заборгованість у розмірі 1 276 738,32 грн., 3% річних у розмірі 111 317,07 грн., інфляційні у розмірі 1 028 473,79 та судовий збір у розмірі 36 247,94 грн.

Не погоджуючись із постановою та рішенням судів попередніх інстанцій, Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову та рішення господарських судів скасувати.

23.06.2017 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" надійшов відзив на касаційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, Товариством з обмеженою відповідальністю "СП "СТАН - КОМПЛЕКТ" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (Покупець) було укладено Договір поставки №510 від 25.05.2012 р. (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Постачальник зобов'язався передати (поставити) у визначений строк у власність Покупця товар згідно зі специфікацією у загальному розмірі 1 276 738 грн. 32 коп., а Покупець зобов'язався прийняти товар й оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 2.1. договору, товар поставляється Постачальником на умовах - DDP - база ПТОіК, АР Крим, Сакський район, селище Каменоломня, вул. Київська, 7 (у відповідності до правил ИНКОТЕРМС в редакції 2000 року).

Відповідно до п. 2.3. договору, право власності на товар переходить з моменту отримання товару Покупцем й підписання сторонами накладної та акту приймання - передачі.

Сума договору складає 1 276 738 грн. 32 коп., в тому числі ПДВ - 212 789 грн. 72 коп. (п. 4.1. договору).

Згідно умов пункту 4.2 вищезазначеного договору, оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 120 днів після поставки товару й підписання акту приймання - передачі.

Пунктом 11.1. договору передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2012 р.

Позивач на виконання умов договору поставив товар, а відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковою накладною № 2597 від 20.12.2012 р. на суму 1 276 738 грн. 32 коп. та Актом прийому - передачі до договору від 20.12.2012 р. на суму 1 276 738 грн. 32 коп.

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки в частині сплати грошових коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявні у справі докази, що позовна вимога про стягнення з відповідача 1 276 738,32 грн. заборгованості та нарахування інфляційних витрат за поставлений товар є доведеною та обґрунтованою, а, відтак, підлягає задоволенню.

Вищий господарський суд України не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р., пунктом 2.1 якого встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Згідно пункту 2.4 цього ж Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку: первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки та не дослідили оригінали первинних документів, які можуть свідчити про отримання товару відповідачем, у тому числі оригінал акту прийому-передачі до договору № 510 від 25.05.2012 р.

Зазначені обставини мають суттєве значення для вирішення даного спору.

Крім того, судами не з'ясовано причини неподання оригіналів документів, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12).

Таким чином, оскільки суди не встановили тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, постановлені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2016 р. у справі № 910/5377/16 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий - суддя Б.М. Грек

Судді В.В. Палій

Л.В. Ковтонюк