ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 року Справа № 904/278/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №673 від 17.05.2017 р.;

представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2017 року у справі № 904/278/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг

про стягнення 16 922,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2017 року у справі № 904/278/17 (суддя Ніколенко М.О.) в задоволені позову відмовлено.

Рішення мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку обставин справи.

Вважає помилковим висновок суду про те, що плата за користування вагонами нараховується тільки на підставі Пам'яток про подавання/збирання вагонів ф.ГУ-46. Просить скасувати рішення суду, позовні вимоги задовільнити повністю.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу спростовує її доводи, просить залишити оскаржуване рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні 29.05.2017 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, між державним підприємством "Придніпровська залізниця" та ВАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" укладено договір №ПР/М-10-2/13-1595НЮдч "Про експлуатацію залізничної під'їзної колії відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Грекувата Придніпровської залізниці" від 14.09.2010 року ( надалі - договір).

Договір укладено у відповідності до Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року за №113, строком на 5 років, з 01.11.2010року по 31.10.2015 року.

Додатковою угодою №7 від 15.12.2015 року до договору внесено зміни, відповідно до яких сторону за договором замінено її правонаступником, і, відповідно, сторонами договору визначено ПАТ "Українська залізниця" та ПАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат".

В подальшому, між позивачем (залізниця) та відповідачем (власник колії) було укладено договір №ПР/М-16-2/13-425 НЮдч Про експлуатацію залізничної під'їзної колії Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Грекувата регіональної філії Придніпровська залізниця 24 червня 2016 року ( надалі - договір № ПР/М-16-2/13-425).

Пунктом 8 договору №ПР/М-16-2/13-425 НЮдч передбачено, що партії вагонів, що повертаються з підїзної колії, формуються згідно з ПТЕ і доставляються локомотивом власника колії на одну із станції Грекувата залізниці, за вказівкою чергового по залізничній станції, де здійснюється приймання вагонів залізницею у технічному та комерційному відношенні.

З під'їзної колії вагони здаються залізниці за повідомленнями, які передає начальник зміни цеху зовнішнього транспорту УЗТ ПРАТ ЦГЗК по телефону прийомоздавальнику вантажу та багажу станції Грекувата залізниці не пізніше, ніж за 2,0 години до пред'явлення вагонів до здавання залізниці, з наступним наданням повідомлення за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтрансу України від 25.02.1999 року №113. Партії вагонів доставляються локомотивом відповідача на одну з колій станції Грекувата.

Відповідно до статті 908 ЦК України та статті 307 ГК України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби.

Згідно зі статтею 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та увільнення від зазначеної плати у разі затримки вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Звернувшись до суду, позивач просив стягнути з відповідача плату за користування вагонами під час їх затримки.

Судом встановлено, що 25.07.2016 року відповідачу було подано під навантаження 54 вагони, які були навантажені відповідачем. Після навантаження вагонів, вони були виставлені позивачу для забирання. Однак, таке виставлення під забирання було здійснено відповідачем з прострочкою через відсутність в нього локомотиву. При цьому, сторони не заперечують сам факт прострочки виставлення вагонів для забирання та фактичного забирання вагонів позивачем цих вагонів після встановленого на то строку.

Спір між сторонами виник з приводу того, який проміжок часу затримки вагонів відбувався з вини відповідача, а який строк затримки відбувався з вини позивача.

Відповідно до п. 3 Правил користування вагонами та контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами. Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Суд першої інстанції вірно встановив, що в матеріалах справи містяться докази, які суперечать один одному.

Так, позивачем до позовної заяви надано копію повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, де зазначено, що повідомлення відповідачем було передано 26.07.2016 року о 14 год. 00 хв. (а.с. 82). Відповідно, не пізніше ніж за 2 години вагони мали бути подані до здавання залізниці.

Згідно Пам'ятки №1261 (форма ГУ-45 а.с. 26) вагони були подані позивачу під забирання 26.07.2016 року о 16 год 00 хв. Однак, фактично вагони не були подані до передавання о 16 год. 00 хв. Про це складено Акт загальної форми ГУ-23 №2756 від 26.01.2017 року (а.с. 20). В цьому акті зазначено, що час затримки вагонів розпочався 26.07.2016 року о 16 год. 00 хв., що суперечить змісту Пам'ятки №1261. Після цього, сторонами складено Акт загальної форми ГУ-23 № 2760 від 27.07.2016 року (а.с. 22), за яким час закінчення затримки вагонів 27.07.2016 року 08 год 55 хв.

Одночасно з цим, матеріали справи містять витяг з "Журналу повідомлень ПАО "ЦГОК" (а.с. 103-106).

За змістом цього журналу, повторне повідомлення про готовність подавання вагонів до забирання представником відповідача ОСОБА_2 здійснено 26.07.16 року о 20 год. 30 хв. Повідомлення було передано черговій по ст. Грекувата Якубовій.

Наявність та ведення такого Журналу - книги передбачено п. 5 договору №ПР/М-16-2/13-425 НЮдч (а.с. 133). Вказане спростовує доводи скаржника про те, що такий Журнал не є належним доказом.

Отже, вагони мали бути подані до забирання не раніше 22 год. 30 хв 26.07.2016 року.

Як стверджував відповідач, 26.07.2016 року о 22 год. 40 хв. він виставив завантажені вагони на під'їзну колію для забирання позивачем. Однак, позивач не забирав дані вагони аж до 08 год. 55 хв. 27.07.2016 року та нарахував йому плату за користування вагонами за весь час перебування їх на під'їзній колії на загальну суму 25 811,88 грн., згідно відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 №27079019.

З огляду на те, що з 22 год. 40 хв. до 08 год. 55 хв. вагони з під'їзної колії відповідача не забирались з вини позивача, відомість плати за користування вагонами форми ГУ-46 №27079019 була підписана з зауваженням, а саме працівник відповідача під час її підписання зазначив наступне: с начисленной суммой за пользование вагонами і не согласны, маршрут в груженном состоянии стоял на п/п час) ЦГОК по не приему железной дороги! с 22 час. 40 мин. 26/07 до 08 час.55 мин. 27/07. С платой 7407,90 грн. согласны.

Пунктом 4 Правил користування вагонами та контейнерами передбачено, що час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій.

Тобто, Пам'ятка про забирання вагонів оформлюється після закінчення приймально-здавальних операцій, однак фактично плата за користування вагонами нараховується з часу подачі вагонів під навантаження (що зазначений в Пам'ятці про подавання вагонів) по час забирання вагонів від вантажовласника (що зазначений в Пам'ятці про забирання вагонів).

Тому суд першої інстанції вірно визначив, що за змістом вищевказаних нормативних актів належним доказом, відповідно до якого визначається час передання вагонів вантажовласником залізниці є саме Пам'ятка, а не Акт загальної форми.

Відповідно до абзацу 5,6 п.4 Правил користування вагонами та контейнерами, час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій.

Згідно із другим абзацом п.28 Про затвердження окремих розділів Правил перевезення вантажів, факт приймання вантажу до перевезення, завантаженого у вагон (контейнер) відправником, підтверджується підписанням Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, видачу/приймання контейнерів працівниками відправника і залізниці.

Відповідно до змісту Пам'ятки № 1261 (яка є належним доказом для визначення часу передавання вагонів), вагони під забирання подані позивачу 26.07.2016 року о 16 год 00 хв.

Разом з тим, відповідач та позивач визнають, що вагони під забирання були подані не раніше 22 год 40 хв. 26.07.2016року.

Згідно ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

В суду не виникає сумніву щодо достовірності обставин затримки вагонів у період з 16 год. 00 хв. 26.07.2016 року по 22 год. 40 хв 26.07.2016 року та добровільності їх визнання сторонами.

Час затримки вагонів у період з 22 год. 40 хв. 26.07.2016 по 8 год. 55 хв. 27.07.2016 року не визнається відповідачем і не можуть бути доведені позивачем належними доказами (відповідною Пам'яткою).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що висновки оскаржуваного рішення належними та допустимими доказами позивач не спростував, відмова в позові є правомірною.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2017 року у справі № 904/278/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Повний текст постанови складено 30.06.2017 року.