РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017Справа №910/5650/17

За позовом Державного підприємства «Славське лісове господарство»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон»
простягнення 184170 грн. 70 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Сидоренко А.А. - представник за довіреністю № 56 від 02.02.2017;

від відповідача: Чекмарьов О.С. - представник за довіреністю б/н від 31.10.2016;

від третьої особи: Родич С.В. - представник за довіреністю № 1 від 02.01.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.04.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Славське лісове господарство» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» про стягнення 184170 грн. 70 коп., з яких 154301 грн. 90 коп. основного боргу, 7584 грн. 04 коп. 3% річних та 22284 грн. 76 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 70 від 12.05.2015 не здійснив оплату поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі154301 грн. 90 коп. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем обов'язку з оплати поставленого позивачем товару, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7584 грн. 04 коп. за період з 29.06.2015 по 16.02.2017 та інфляційні втрати у розмірі 22284 грн. 76 коп. за період з 01.07.2015 по 31.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 порушено провадження у справі № 910/5650/17, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон»; розгляд справи призначено на 24.04.2017.

У судовому засіданні 24.04.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 26.05.2017.

26.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що надані позивачем копії специфікацій та залізничних накладних не є належними доказами здійснення поставки товару за Договором поставки товару № 70 від 12.05.2015, так як не є первинними документами, що фіксують факт здійснення господарської операції. Крім того, відповідач зазначив, що не отримував від позивача товар, стягнення заборгованості з оплати якого є предметом позову, та у залізничних накладних, копії яких долучено позивачем до позовної заяви, відсутня відмітка про отримання товару відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2017, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 20.06.2017.

16.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.06.2017 представник третьої особи подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що 07.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансвагон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеровент» було укладено Договір про надання послуг, відповідно до умов якого третя особа (власник колії) зобов'язується надати послуги з подання, забиранню та зберігання вагонів, а відповідач зобов'язується прийняти ці послуги та оплатити їх вартість. Крім того, третя особа повідомила, що фактично на підставі вказаного договору, відповідач користувався вагонами Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», зокрема, для перевезення лісоматеріалів у травні 2015 року, що підтверджується актами виконаних робіт, складеними між відповідачем та третьою особою (копії долучено третьої особою до матеріалів справи).

Представник позивача у судовому засіданні 20.06.2017 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.06.2017 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 20.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

12.05.2015 між Державним підприємством «Славське лісове господарство» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеровент» (покупець) укладено Договір поставки товару № 70, відповідально до умов якого постачальник зобов'язується в порядку т на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю замовлений товар (лісоматеріали та інший товар, відповідно до Специфікації - Додаток № 1 до цього договору), а покупець зобов'язується своєчасно прийняти замовлений товар та здійснити його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки № 70 від 12.05.2015 ціна, кількість товару, що підлягає виготовленню та поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами визначається у Специфікації до договору.

Згідно з п. 2.2 Договору поставки № 70 від 12.05.2015 загальна кількість товару остаточно визначається по фактично відвантаженій кількості згідно з накладними.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки № 70 від 12.05.2015 загальна сума цього договору становить 154301 грн. 91 коп.

Відповідно до п. 10.1 Договору поставки № 70 від 12.05.2015 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення його печатками сторін і діє до 31.12.2015, в частині розрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію договору, дія договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до Специфікації (Додаток № 1 до Договору поставки № 70 від 12.05.2015) сторони погодили, що товар (лісоматеріали) поставляється на залізничну станцію Рубіжне Донецької залізниці, отримувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», власник вантажу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аеровент».

Крім того, у Додатку № 2 до Договору поставки № 70 від 12.05.2015 (Графік поставки товару) сторони визначили, що товар (будліс, дошки, брус) поставляється на залізничну станцію Рубіжне Донецької залізниці, отримувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», власник вантажу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аеровент».

Відповідно до п. 11.5 Договору поставки № 70 від 12.05.2015, якщо одержувачем товару вказано третю особу, така обставина не є заміною сторони у договорі, тобто зобов'язаною стороною залишається замовник, який повинен здійснити оплату поставленого товару.

Таким чином, сторони погодили, що фактично товар поставляється на адресу третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», а саме - на залізничну станцію Рубіжне Донецької залізниці, водночас, оплату за поставлену продукцію здійснює відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аеровент» (покупець).

Позивачем долучено до позовної заяви копію накладної № 105 від 14.05.2015 на суму 80327 грн. 20 коп., в якій вказано одержувачем вантажу Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», а платником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аеровент», а також копію накладної № 110 від 15.05.2015 на суму 73974 грн. 68 коп., в якій вказано одержувачем вантажу Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», а платником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аеровент» (підписані представниками позивача та скріплені печаткою Державного підприємства «Славське лісове господарство»).

Разом з тим, позивачем долучено до матеріалів справи копію залізничної накладної № 36736890 від 14.05.2015, з якої вбачається, що відправником вантажу є Державне підприємство «Славське лісове господарство»; одержувачем вантажу є Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», станція та залізниця відправлення - Тухля Львівської залізниці, станція та залізниця призначення - Рубіжне Донецької залізниці, найменування вантажу - лісоматеріали круглі, штабелі, номер вагону 66572264, на вказаній накладній міститься календарний штемпель станції відправлення - 15.05.2015 та відбиток штампу Регіональної філії Львівської залізниці (станція Тухля).

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копію залізничної накладної № 36746022 від 15.05.2015, з якої вбачається, що відправником вантажу є Державне підприємство «Славське лісове господарство»; одержувачем вантажу є Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», станція та залізниця відправлення - Тухля Львівської залізниці, станція та залізниця призначення - Рубіжне Донецької залізниці, найменування вантажу - лісоматеріали круглі, штабелі, номер вагону 68611664, на вказаній накладній міститься календарний штемпель станції відправлення - 15.05.2015 та відбиток штампу Регіональної філії Львівської залізниці (станція Тухля).

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих Міністерством юстиції України за № 863/5084 від 24.11.2000 накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею.

Таким чином, вказані залізничні накладні № 36736890 від 14.05.2015 та № 36746022 від 15.05.2015 є належним доказом приймання вантажу (лісоматеріалів) від Державного підприємства «Славське лісове господарство» до перевезення залізницею за станції відправлення Тухля Львівської залізниці до станції призначення Рубіжне Донецької залізниці (одержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон»).

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи копію Специфікації-накладної № 246 на відправлення лісопродукції залізницею (форма №ЛГ-22, затверджена наказом Держкомлісгоспу України від 19.12.2003 № 206), в якій зазначено, що вантажовідправником є Державне підприємство «Славське лісове господарство», вантажоодержувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», номер вагону, в якому поставляється товар - 66572264, об'єм вантажу у вказаному вагоні - 45,658 куб.м., найменування вантажу - буд ліс (долучено до позовної заяви та через канцелярію суду 21.04.2017).

Також, позивачем долучено до матеріалів справи копію Специфікації-накладної № 248 на відправлення лісопродукції залізницею (форма №ЛГ-22, затверджена наказом Держкомлісгоспу України від 19.12.2003 № 206), в якій зазначено, що вантажовідправником є Державне підприємство «Славське лісове господарство», вантажоодержувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», номер вагону, в якому поставляється товар - 66572264, об'єм вантажу у вказаному вагоні - 10,21 куб.м. (долучено через канцелярію суду 16.06.2017).

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копію Специфікації-накладної № 247 на відправлення лісопродукції залізницею (форма №ЛГ-22, затверджена наказом Держкомлісгоспу України від 19.12.2003 № 206), в якій зазначено, що вантажовідправником є Державне підприємство «Славське лісове господарство», вантажоодержувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», номер вагону, в якому поставляється товар - 68611664, об'єм вантажу у вказаному вагоні - 54,342 куб.м., найменування вантажу - буд ліс (долучено до позовної заяви та через канцелярію суду 21.04.2017).

З огляду на викладене, оцінюючи докази в їх сукупності (відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України), суд дійшов висновку, що позивачем було передано до перевезення залізницею вантаж (лісоматеріали) загальним об'ємом 110,21 куб.м., а саме 55,868 куб.м. для перевезення у вагоні 66572264, та 54,342 куб.м. для перевезення у вагоні 68611664, вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон» (залізниця призначення - Рубіжне Донецької залізниці).

При цьому, відповідно до п. 5.1 Договору поставки № 70 від 12.05.2015 поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року з врахуванням особливостей, встановлених цим договором.

Згідно з п. 5.2 Договору поставки № 70 від 12.05.2015 постачальник поставляє товар на умовах СРТ- станція, визначена у Специфікації (Додаток № 1 до договору). Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару перевізнику на станції відправлення, що підтверджується відміткою в залізничній накладній.

Відповідно до ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до Інкотермс 2010, термін СРТ означає, що обов'язок з поставки товару є виконаним в момент передачі товару перевізнику.

Таким чином, враховуючи умови договору (п. 5.2) та положення ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок з поставки товару продавцем (позивачем) зводиться до передачі товару покупцеві та вважається виконаним у момент здачі товару перевізнику.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач виконав свій обов'язок з поставки товару за Договором поставки № 70 від 12.05.2015, фактично передавши перевізнику (залізниці) вантаж до перевезення у вагоні 66572264 (об'єм вантажу - 55,868 куб.м.) за залізничною накладною № 36736890 від 14.05.2015 та у вагоні 68611664 (об'єм вантажу - 54,342 куб.м.) за залізничною накладною № 36746022 від 15.05.2015.

За таких обставин, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача про відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження факту поставки вантажу за Договором поставки № 70 від 12.05.2015, оскільки як встановлено судом, саме залізничні накладні № 36736890 від 14.05.2015 та № 36746022 від 15.05.2015 є належними та допустимими доказами виконання позивачем обов'язку з поставки товару, враховуючи умови поставки (визначені сторонами у договорі) - обов'язок з поставки товару є виконаним в момент передачі товару перевізнику.

При цьому, відсутність на вказаних залізничних накладних відмітки про отримання вантажу, що перевозився у вагонах № 66572264 та № 68611664, відповідачем, не спростовує висновок суду про належне виконання позивачем обов'язку з поставки товару (лісоматеріалів) за Договором поставки № 70 від 12.05.2015, так як обов'язок позивача з поставки є виконаним в момент вручення вантажу перевізнику (відповідно до умов договору).

Крім того, позивачем 16.06.2017 через відділ діловодства суду долучено до матеріалів справи інформацію про рух вагонів зі станції Тухля Львівської залізниці до станції Рубіжне Донецької залізниці, відповідно до якої вбачається, що вагони № 66572264 та № 68611664 було відправлено зі станції Тухля 16.05.2015, та вони прибули на станцію Рубіжне 19.05.2015 і товар, що перевозився у них, був вигружений 22.05.2015.

При цьому, у судовому засіданні 20.06.2017 представник третьої особи подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що 07.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансвагон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеровент» було укладено Договір про надання послуг, відповідно до умов якого третя особа (власник колії) зобов'язується надати послуги з подання, забиранню та зберігання вагонів, а відповідач зобов'язується прийняти ці послуги та оплатити їх вартість (копія договору долучена третьою особою до матеріалів справи).

Крім того, третя особа повідомила, що фактично на підставі вказаного договору, відповідач користувався вагонами Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», зокрема, для перевезення лісоматеріалів у травні 2015 року, що підтверджується актами виконаних робіт, складеними між відповідачем та третьою особою (копії долучено третьої особою до матеріалів справи).

До того ж в матеріалах справи міститься копія листа відповідача (лист-відповідь № 108 від 21.12.2015 на претензію позивача про сплату боргу), в якому відповідач зазначає, що дійсно в рамках, в тому числі, Договору поставки № 70 від 12.05.2015, ним було отримано від позивача товар (лісоматеріали), однак, як зазначає відповідач, наразі у нього немає можливості оплатити вартість товару, у зв'язку з чим просить відстрочити здійснення оплати за Договором поставки № 70 від 12.05.2015.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав свій обов'язок з поставки продукції за Договором поставки № 70 від 12.05.2015, поставивши відповідачу лісоматеріали загальним об'ємом 110,24 куб.м. (у вагоні 66572264 (об'єм вантажу - 55,868 куб.м.) за залізничною накладною № 36736890 від 14.05.2015 та у вагоні 68611664 (об'єм вантажу - 54,342 куб.м.) за залізничною накладною № 36746022 від 15.05.2015), що становить 154301 грн. 88 коп. (з урахуванням Специфікації до договору, де вказано найменування товару та його вартість за 1 куб.м.).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 7.2 Договору поставки № 70 від 12.05.2015 оплата товару здійснюється покупцем на підставі цього договору згідно з Планом фінансування (Додаток № 3). Покупець сплачує постачальнику вартість поставленого товару та доставки товару в межах суми цього договору, але не більше фактичної вартості поставленого товару та фактичної вартості доставки товару відповідно до підтверджуючих документів.

Додатком № 3 до Договору поставки № 70 від 12.05.2015 (План фінансування до Специфікації) сторони визначили розмір та строк здійснення оплати за товар, вказавши, що 95% від суми договору сплачується покупцем протягом 30 календарних днів з дня поставки товару; решта 5% від суми договору сплачується покупцем протягом 45 календарних днів з дня поставки товару.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як було встановлено судом, обов'язок з поставки товару продавцем (позивачем) зводиться до передачі товару покупцеві та вважається виконаним у момент здачі товару перевізнику, з огляду на що відповідач повинен здійснювати оплату товару у строки, встановлені у Додатку № 3 до Договору поставки № 70 від 12.05.2015, з урахуванням дати (моменту) передачі позивачем товару перевізнику, що, по суті, і є датою поставки товару.

При цьому, умовами Договору поставки № 70 від 12.05.2015 не передбачено обов'язку відповідача оплатити товар з моменту отримання товару покупцем.

Водночас, відповідно до Додатку № 3 до Договору поставки № 70 від 12.05.2015 відповідач повинен оплатити товар протягом 30/45 днів з дня поставки товару, а як встановлено судом, днем поставки товару є дата передачі позивачем (продавцем) товару перевізнику.

Таким чином, враховуючи, що продукція об'ємом 55,868 куб.м. на суму 80327 грн. 20 коп. була передана перевізнику (залізниці) 14.05.2015 (дата виконання позивачем обов'язку з поставки), суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити позивачу від 95% вартості товару, що становить 76310 грн. 84 коп., у строк до 15.06.2015 (включно) та 5% від вартості товару, що становить 4016 грн. 36 коп., у строк до 29.06.2015 (включно), з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Так само, враховуючи, що продукція об'ємом 54,342 куб.м. на суму 73974 грн. 68 коп. була передана перевізнику (залізниці) 15.05.2015, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити позивачу від 95% вартості товару, що становить 70275 грн. 95 коп., у строк до 15.06.2015 (включно) та 5% від вартості товару, що становить 3698 грн. 73 коп., у строк до 29.06.2015 (включно), з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Однак, станом на дату розгляду у суді відповідач не здійснив оплату продукції, поставленої позивачем відповідно до умов Договору поставки № 70 від 12.05.2015, на загальну суму 154301 грн. 88 коп., зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 154301 грн. 88 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» у розмірі 154301 грн. 88 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Славське лісове господарство» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» суми основного боргу у розмірі 154301 грн. 90 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 154301 грн. 88 коп. (в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 0,02 грн., суд дійшов висновку про відмову у позові в цій частині позовних вимог, у зв'язку з їх необгрунтованістю).

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем обов'язку з оплати поставленого позивачем товару, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7584 грн. 04 коп., нарахованих на суму 154301 грн. 90 коп. за період з 29.06.2015 по 16.02.2017.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивач здійснює нарахування 3% річних на суму 154301 грн. 90 коп., тоді як суд дійшов висновку, що позивачем було поставлено відповідачу продукцію на суму 154301 грн. 88 коп., та відповідно (враховуючи, що відповідачем не було здійснено оплат), заборгованість відповідача становить 154301 грн. 88 коп.

Крім того, враховуючи заявлений позивачем період нарахування 3% річних (з 29.06.2015 по 16.02.2017), та встановлені судом строки здійснення відповідачем оплат, суд дійшов висновку, що за 29.06.2015 позивач має право нараховувати 3% річних на суму заборгованості у розмірі 146586 грн. 79 коп., що становить 95% від вартості поставленого товару (строк оплати наступив 15.06.2015), а на всю суму заборгованості (154301 грн. 88 коп.) позивач має право нарахувати 3% річних з 30.06.2015 (строк оплати 5% від суми товару наступив 29.06.2015).

З огляду на викладене, судом було здійснено власний розрахунок 3% річних за прострочення оплати відповідачем товару (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
146586.79 (що становить 95% від вартості товару)29.06.2015 - 29.06.201513 %12.05
154301.88 (що становить 95% + 5% від вартості товару)30.06.2015 - 31.12.20151853 %2346.23
154301,88 (що становить 95% + 5% від вартості товару)01.01.2016 - 31.12.20163663%4629,06
154301.88 (що становить 95% + 5% від вартості товару)01.01.2017 - 16.02.2017473 %596.07
Всього:7583,41 грн.
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, є 7583 грн. 41 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Славське лісове господарство» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» 3% річних у розмірі 7584 грн. 04 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 7583 грн. 41 коп.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі22284 грн. 76 коп., нараховані за період з 01.07.2015 по 31.12.2016.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Славське лісове господарство» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» інфляційних втрат у розмірі 22284 грн. 76 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» (03680, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 4; ідентифікаційний код: 32110708) на користь Державного підприємства «Славське лісове господарство» (82660, Львівська обл., Сколівський район, селище міського типу Славське, вул. Олени Степанівни, буд. 7; ідентифікаційний код: 00992384) суму основного боргу у розмірі 154301 (сто п'ятдесят чотири тисячі триста одна) грн. 88 коп., 3% річних у розмірі 7583 (сім тисяч п'ятсот вісімдесят три) грн. 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 22284 (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят чотири) грн. 76 коп. та судовий збір у розмірі 2762 (дві тисячі сімсот шістдесят дві) грн. 55 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 26.06.2017

Суддя І.М. Отрош