ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Справа № 917/908/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І.- головуючого, Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.

розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 09.03.2017
у справі№ 917/908/16
Господарського судуПолтавської області
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доЛубенської міської ради Полтавської області
провизнання договору оренди земельної ділянки поновленим та визнання додаткової угоди укладеною,
за участю представників:
позивача не з'явився
відповідача Іващенко О.Г.- предст. дов. від 30.12.2016;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 подав до господарського суду позов до Лубенської міської ради Полтавської області про визнання поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди земельної ділянки від 27.04.2010 та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 27.04.2010 (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 площею 0,224 га за адресою АДРЕСА_1) у редакції, запропонованій позивачем. Позов вмотивовано приписами частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі", безпідставним ухиленням міської ради від поновлення договору оренди земельної ділянки в редакції, запропонованій позивачем, наданням на погодження позивачу проекту договору у редакції Лубенської міської ради із зміною цільового призначення орендованої земельної ділянки в порушення вимог статті 30 Закону України "Про оренду землі", статті 19 Земельного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечив, вказав, що позивач не дотримав вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі", якою встановлено порядок поновлення договору оренди землі, крім того, позивач звертався до міської ради з клопотанням про зміну розміру орендованої земельної ділянки та строку оренди, що є зміною істотних умов договору; на підставі цього клопотання Лубенська міська рада прийняла рішення від 25.09.2015, яким поновила договір на 5 років та зобов'язала позивача у місячний термін укласти договір оренди земельної ділянки, проте позивач рішення ради не виконав; рішенням міської ради, яке є чинним та не скасованим, встановлено інший відсоток від нормативної грошової оцінки, який відображено у запропонованому відповідачем проекті договору; позивач в порушення загального порядку оформлення договірних відносин не підписав наданий відповідачем проект, а через недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на поновлення договору оренди припиняється.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.10.2016 (суддя Кульбако М.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 (судді Шутенко І.А., Здоровко Л.М., Бородіна Л.І.) рішення господарського суду залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями, позивач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення та постанову повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме, суди в порушення вимог частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі" не врахували, що позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, на якій на праві власності розміщене нерухоме майно позивача та продовжує сплачувати орендну плату і належним чином виконує обов'язки орендаря; протягом місяця з моменту закінчення договору оренди письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди орендар не отримав. При цьому в силу вищенаведеної норми поновлення договору оренди оформлюється додатковою угодою, в якій мають бути зазначені ті самі умови, які передбачені договором.

Позивач не скористався процесуальним правом на участь у судовому засіданні свого представника; відповідач у судовому засіданні заперечив доводи касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Суди встановили, що 27.04.2010 Лубенська міська рада (надалі відповідач, Орендодавець) та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (надалі позивач, ФОП ОСОБА_4, Орендар) відповідно до рішення Лубенської міської ради від 05.12.2008 уклали договір оренди земельної ділянки б/н, зареєстрований у Лубенському районному відділі Полтавської регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.04.2010 за № 15 (надалі Договір).

Предметом Договору є земельна ділянка несільськогосподарського призначення із категорії зазначених у пункті "ж" статті 19 Земельного кодексу України за цільовим використанням - землі комерційного використання, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Згідно з Договором, в оренду передається земельна ділянка несільськогосподарського призначення загальною площею 0.2243 га, згідно з планом. На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна - СТО. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить - 674335,52 грн.

Договір укладено строком на п'ять років з 20.08.2008. Після закінчення строку договору орендар має переважене право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься у грошовій формі 3% нормативної грошової оцінки.

Земельну ділянку відповідно до акта приймання-передачі було передано орендарю, який відповідно до умов Договору, є його невід'ємною частиною.

Вказаній вище земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1

09.09.2015 орендар подав орендодавцю заяву, в якій просить поновити договір оренди земельної ділянки площею 0,2243 га по АДРЕСА_1, на новий строк, а саме на 15 років.

25.09.2015 Лубенська міська рада прийняла рішення про поновлення договору оренди землі на строк 5 років з орендарем на земельну ділянку несільськогосподарського призначення, за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,2243 га.

Вказаним рішенням зобов'язано орендаря в місячний термін укласти з міською радою договір оренди землі та зареєструвати його. Крім того, рішенням Лубенської міської ради від 25.09.2015 позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом зміни цільового призначення на земельну ділянку кадастровий номер № НОМЕР_1 із земель для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на землі розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

25.01.2016 листом за вих. №0113/57 Лубенська міська рада на адресу позивача надіслала проект договору оренди земельної ділянки площею 0,2243 га із категорії земель, зазначених у пункті "ж" статті 19 Земельного кодексу України (землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення), код виду цільового призначення якої визначений як землі для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Також 18.04.2016 Управління з питань комунального майна та земельних відносин своїм листом вих. 0113/345 повідомило позивача, що при підготовці проекту договору від 22.01.2016 помилково вказано інше цільове призначення. З вказаним вище листом Орендарю направили новий проект договору із зазначенням земельної ділянки несільськогосподарського призначення із категорії земель за зазначених у пункті "б" статті 19 Земельного кодексу України - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Позивач, посилаючись на вимоги частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та на право поновлення договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, оскільки продовжує користуватись земельною ділянкою за відсутності письмових заперечень орендодавця, звернувся до господарського суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив, що позивач не довів виконання чинного рішення міської ради щодо укладення в місячний термін та реєстрації запропонованого радою проекту договору оренди землі, як і дотримання встановленого законом строку надсилання повідомлення (з проектом додаткової угоди) орендодавцю про намір поновити дію договору орендарем, отже вимоги статті 33 Закону України "Про оренду землі" позивачем не дотримані, а, відтак, відсутні підстави для визнання права на поновлення дії договору оренди землі та укладення додаткової угоди до договору.

Переглядаючи справу в повному обсязі за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції погодився з висновками господарського суду, суд вказав, що до закінчення дії договору оренди орендар не скористався правом поновлення договору, договір оренди припинив свою дію, а згоди щодо істотних умов договору сторони не дійшли. Крім того, суд відхилив доводи позивача щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, як не підтверджені та такі, що спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що за частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно із статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" визначено перелік істотних умов договору оренди землі: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" визначено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про оренду землі", зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Положеннями статті 33 Закону України "Про оренду землі" врегульовано порядок поновлення договору оренди, який фактично об'єднує дві правові конструкції поновлення договору оренди.

За змістом частин першої-п'ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на час звернення з позовом) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував свої обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Крім того, частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено випадки пролонгації договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", враховуючи також положення частин восьмої та дев'ятої зазначеної статті Закону, необхідна наявність таких юридичних фактів: 1) орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; 2) орендар належно виконує свої обов'язки за договором; 3) відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; 4) сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Суди попередніх інстанцій встановили, що умовами договору (розділ 3) сторони узгодили, що після закінчення строку договору орендар має переважне право його поновлення на новий строк; у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію. Проте до закінчення строку дії договору оренди землі позивач, у визначений строк, до міської ради з заявою про намір продовжити його дію не звертався, відтак, переважне право позивача, як орендаря втрачено, та відповідно до вимог статті 31 Закону України "Про оренду землі" дія договору оренди за закінченням його строку припинена.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, суди встановили, що сторони не дійшли згоди щодо зміни істотних умов договору в частині розміру орендованої площі, строку оренди на більший строк; також позивач не здійснив передбачених чинним рішенням Лубенської міської ради від 25.09.2015 про поновлення договору оренди дій щодо оформлення та реєстрації підготовленого радою проекту договору.

Відтак, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність доказів додержання позивачем встановленого порядку реалізації переважного права відповідно до приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" та оформлення права на поновлення договору оренди землі у визначений законодавчо спосіб, з чого вбачається недоведеність порушеного права позивача.

При цьому доводи касаційної скарги щодо продовження договору оренди за підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", є помилковими, оскільки суди попередніх інстанцій достовірно встановили наявність волевиявлення сторін на зміну умов первісного договору та прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування.

За приписами статей 32-33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний та місцевий господарські суди в порядку статей 4-2, 4-3, 33, 34, 43, 84, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України, розглядаючи справу, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізували правовідносини, що виникли та існували між сторонами, відтак, їх висновки щодо розгляду позову та апеляційної скарги є законними та обґрунтованими, з врахуванням викладеного у цій постанові.

Доводи скаржника про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами, та не беруться колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 у справі № 917/908/16 Господарського суду Полтавської області та рішення Господарського суду Полтавської області від 17.10.2016 залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді: І. Алєєва

Т. Дроботова