ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2017 р.Справа № 922/1354/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Аграрне золото України", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод Салтівський", м. Харків
про стягнення 116338,19 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю №01 від 10.01.2017

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Аграрне золото України" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод Салтівський" 109375,00 грн. заборгованості за отриманий згідно з договором поставки №14/12-2016 від 14.12.2016 товар, 3607,88 грн. пені, 386,56 грн. 3% річних та 1968,75 грн. інфляційних.

Розгляд справи було відкладено на 25 травня 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, надав суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує частково, вказує що позивачем невірно зазначена сума заборгованості у зв'язку з тим, що відповідачем було проведено часткову оплату в розмірі 11000,00 грн., що не враховано позивачем при поданні позовної заяви.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між ПП «Аграрне золото України» та ТОВ «ХЛІБОЗАВОД «САЛТІВСЬКИЙ» було укладено договір поставки № 14/12-2016 від 14.12.2016 р. (Договір поставки), згідно якому ПП «Аграрне золото України» (Постачальник та Позивач по справі), прийняло на себе зобовязання передати у власність ТОВ «ХЛІБОЗАВОД «САЛТІВСЬКИЙ» (Покупець, Відповідач по справі) ядро соняшника кондитерського, льон олійний та спеції (Товар), а Покупець прийняв на себе зобовязання прийняти та оплатити поставлений Товар.

Кількість, асортимент та ціни на Товар, зазначаються в узгоджених сторонами специфікаціях або накладних, які є невідємною частиною Договору (п. 1.1. Договору поставки).

28 грудня 2016 року згідно видатковій накладній № 420, на адресу ТОВ «ХЛІБОЗАВОД «САЛТІВСЬКИЙ» був поставлений наступний Товар: коріандр у кількості 300 (триста) кг на суму 4 500 (чотири тисячі пятсот) гривень 00 копійок.

24 січня 2017 року згідно видатковій накладній № 28, на адресу ТОВ «ХЛІБОЗАВОД «САЛТІВСЬКИЙ» був поставлений наступний Товар: ядро соняшникове кондитерське харчове у кількості 10 000 (десять тисяч) кг. на суму 215 000 (двісті п'ятнадцять) тисяч гривень та льон у кількості 100 (сто) кг. на суму 1 500 (одна тисяча пятсот) гривень, всього було поставлено Товару на загальну суму 216 500 (двісті шістнадцять тисяч пятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Згідно п. 4.3. Договору, розрахунок за Товар, здійснюється в безготівковій формі в українській валюті - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, через установу банка, згідно із правилами передбаченими чинним законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом 21 (двадцяти одного) банківського дня з моменту поставки Товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання Товару Покупцем.

Як зазначає Позивач у своїй позовній заяві, відповідач частково сплатив вартість отриманого товару, а саме:

31 січня 2017 року Покупець здійснив часткову оплату за поставлений Товар у розмірі 12500(дванадцять тисяч пятсот) гривень 00 копійок.

01 лютого 2017 року Покупець здійснив часткову оплату за поставлений Товар у розмірі 1125 (одна тисяча сто двадцять пять) гривен 00 копійок.

03 лютого 2017 року Покупець здійснив часткову оплату за поставлений Товар у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

15 лютого 2017 року Покупець здійснив часткову оплату за поставлений Товар у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

16 лютого 2017 року Покупець здійснив часткову оплату за поставлений Товар у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

17 лютого 2017 року Покупець здійснив часткову оплату за поставлений Товар у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

21 лютого 2017 року Покупець здійснив часткову оплату за поставлений Товар у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

24 лютого 2017 року Покупець здійснив часткову оплату за поставлений Товар у розмірі 15 000 (пятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

06 березня 2017 року Покупець здійснив часткову оплату за поставлений Товар у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Як встановлено ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи, судом також було встановлено, що 19 квітня 2017 року Відповідачем було сплачено на користь Позивача платіжним дорученням №1233 10000,00 грн.

Як вбачається з поштового конверту, Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 21 квітня 2017 року.

У зв'язку з тим, що на момент звернення Позивача до суду з позовною заявою заборгованість Відповідача в розмірі 10000,00 грн. була погашена останнім, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Крім того, судом встановлено, що під час розгляду справи, Відповідачем було сплачено платіжним дорученням №2388 від 11.05.2017 Позивачу ще 1000,00 грн.

Згідно з п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи (п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Оскільки, Відповідачем під час розгляду судом справи було частково погашено розмір заборгованості в сумі 1000 грн. суд вважає за необхідне припинити провадження по справі в цій частині позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що факт поставки Позивачем товару Відповідачу підтверджується матеріалами справи, не спростований Відповідачем у відповідності до вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, докази оплати отриманого товару в повному обсязі матеріали справи не містять, - позов про стягнення 98375,00 грн. основної заборгованості за договором поставки від 14.12.2016 р. № 14/12-2016 підлягає задоволенню.

Крім того, Позивачем нараховані Відповідачу 3% річних в сумі 386,56 грн., 1968,75 грн. інфляційних та пеню в сумі 3607,88 грн.

В силу ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

У відповідності до п. 3, ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів

Пунктом 8.3. Договору поставки передбачено, що Покупець за порушення терміну оплати Товару, зобовязаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати Відповідачем вартості поставленого Позивачем товару згідно Договору №14/12-2016, перевіривши арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних за допомогою програми ОСОБА_3, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідає вимогам діючого законодавства, є правомірним, а тому, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог Позивача щодо стягнення з Відповідача 1000,00 грн. витрат на юридичні послуги, суд зазначає наступне.

Відповідно до положення частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким до судових витрат віднесені, зокрема, витрати, повязані з оплатою послуг адвоката, у контексті статті 59 Конституції України потрібно розуміти так, що до складу судових витрат на юридичні послуги, які підлягають відшкодуванню юридичній особі у господарському судочинстві, належать суми, сплачені такою особою, якщо інше не передбачено законом, лише за послуги адвоката.

Тобто, відшкодування витрат на правову допомогу можливе лише за умови, що таку правову допомогу надавав адвокат. Таке обмеження передбачене статтею 44 ГПК, яка визначає склад судових витрат в господарському процесі, і в якій зазначено, що до складу судових витрат входять послуги саме адвоката. Таку ж позицію висловив і Вищий Господарський Суд України в Постанові Пленуму Вищого Господарського Суду України № 7 від 21 лютого 2013 року, в якій зазначено, що до складу судових витрат входять послуги адвоката.

Крім того, суд зауважує, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Контрактом.

Відтак, суд дійшов висновку, що отримання позивачем юридичних послуг не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом.

Враховуючи, що Позивач не надав суду доказів щодо фактичної оплати відповідних послуг, вказані послуги надавалися йому адвокатом, договір про юридичне обслуговування не містить зазначення номеру справи, до матеріалів справи не надано звітів щодо витраченого часу на послуги та в чому саме ці послуги полягалися, тощо, позивачем не доведено, доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим, у зв'язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на сторін пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 статті 80, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОЗАВОД «САЛТІВСЬКИЙ» (код за , 61153, м. Харків, вул. Гвардійців - Широнінців, 1) на користь приватного підприємства «Аграрне золото України» (код за , 49000, м. Дніпро, вул. Караваева, буд. 39) суму заборгованості у розмірі 98375,00 грн.; пеню в розмірі 3607,88 грн.; інфляційні втрати в розмірі 1968,75; суму нарахованих трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 386,56 грн. та 1593,77 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В задоволенні позову в частині стягнення 10000,00 грн. основного боргу та 1000,00 грн. витрат на юридичні послуги відмовити.

Провадження по справі в частині стягнення 1000,00 грн. припинити.

Повне рішення складено 30.05.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_1