ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р.Справа № 916/422/17

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №01/11-1009 від 27.12.2016р.;

від відповідача 1: ОСОБА_2 за довіреністю від 25.09.2015р.;

від відповідача 2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/422/17:

за позовом: Комунального підприємства «Теплопостачання міста ОСОБА_1»

до відповідачів:

1. ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ ЮСЕКОМ"

2. Державного підприємства Укрспецобладнання

про стягнення 43852,88 грн., -

в с т а н о в и в :

Комунальне підприємство „Теплопостачання міста ОСОБА_1» (далі Позивач) звернулось до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю „Контейнерний термінал ЮСЕКОМ (далі Відповідач) із даним позовом про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії.

Свої вимоги грунтує тим, що на підставі договору на постачання теплової енергії, укладеного між сторонами у справі, відповідач спожив теплову енергію, але не розрахувався за неї, у звязку з чим за період часу з 01.10.2014 р. по 01.07.2016 р. і виник борг в сумі 43 852,88 грн., який дотепер не сплачений.

З підстав ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193,277 ГК України, п. 40 „Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. N 1198, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.04.2017р. у справі № 916/422/17 замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ ЮСЕКОМ" на належного Державне підприємство Укрспецобладнання.

Ухвалою суду від 07.06.2017р. до участі у справі № 916/422/17 в якості іншого відповідача залучено ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ ЮСЕКОМ".

Відповідач з вимогами не згоден з підстав викладених у відзиві на позов.

В засідання суду 26 червня 2016р. за правилами ст. 85 ГПК України, у присутності представника позивача та відповідача 1, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи 01.10.2007 р., між Позивачем та Відповідачем 1 укладений договір № 2198 на постачання теплової енергії в гарячій воді (далі Договір), за яким Позивач постачає теплову енергію на опалення на обєкт Відповідача 1 за адресою: м. Одеса. пров. Сабанський,1, офіс1 (кв. 23), а Відповідач 1 зобовязується сплачувати отримані послуги за встановленими тарифами (цінами).

Взаємовідносини між постачальниками та споживачами теплової енергії регулюються ст. ст. 275-277 Господарського кодексу України, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими постановою Кабінетом Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24.06.2014 р., Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р.

За п. 5.1 Договору облік споживання теплової енергії на опалення визначається розрахунковим способом.

За п.п. 6.3,6.4 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації вартість зазначеної у договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця, наступного за розрахунковим.

За п.3.2.2 Договору, споживач зобовязаний виконувати умови договору та порядок сплати теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені договором.

На виконання умов договору позивач відпускав відповідачеві теплову енергію, проте відповідач у порушення п.п. 3.2.2, 6.2 - 6.4 Договору спожиту теплову енергію не сплатив у звязку з чим за період з 01.01.2014 р. по 01.07.2016 р. за ним виникла заборгованість у сумі 43 852,88 грн., яка дотеперішнього часу не погашена.

Відповідно до п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Пстановою Кабінет Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. N 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в озрахунковому періоді.

Проаналізувавши вказані докази, суд приймає їх до уваги як такі що доводять правомірність вимог Позивача. Вказані докази сумніву у суду не викликають.

Відповідно до ст. 24 Закону України „Про теплопостачання споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

З огляду на викладене суд вважає вимоги Позивача законними, обґрунтованими, доведеними наявними у справі доказами і тому підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44,49,82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Комунального підприємства „Іллічівськтеплоенерго задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ ЮСЕКОМ" (68093, Одеська область, с. Малодолинське, вул. Паромна, 5В, ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста ОСОБА_1» (65110, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 1-Б, р/р № 6451 в АТ «Державний ощадний банк України», філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, ) заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 43852 (сорок три тисячі вісімсот п'ятдесят дві) грн. 88 коп. та судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Звільнити Державне підприємство Укрспецобладнання у справі №916/422/17 від цивільної відповідальності.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 03 липня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук