номер провадження справи 35/6/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2017 Справа № 908/25/17

Колегія суддів господарського суду Запорізької області у складі:

головуючий суддя Топчій О.А., суддя Боєва О.С., суддя Ярешко О.В.

при секретарі Рикун А.В.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1., довіреність № 231/20-19 від 11.07.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 31/01/17;

від відповідача: ОСОБА_3, керівник, ОСОБА_3 з ЄДР від 28.02.17р.;

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 07/02/17 від 07.02.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя

до Приватного підприємства Рекламні технології, м. Запоріжжя

про стягнення заборгованості в сумі 6591,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

10.01.2017р. до господарського суду Запорізької області звернувся Концерн Міські теплові мережі з позовом до Приватного підприємства Рекламні технології про стягнення заборгованості за договором № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р. в сумі 6 591,56 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що 01.07.2013р. між позивачем (Теплопостачальна організація) та ПП Рекламні технології (Споживач), було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді відповідачу (за Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 код 35.30.1 - пара та гаряча вода, постачання пари, гарячої води), а відповідач взяв обовязок прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Згідно п. 6.2 договору № 202170, розрахунковим періодом - календарний місяць.

Відповідно до п. 6.3 договору № 202170, підставою для розрахунку споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі.

Пунктом 6.4 договору, встановлено, що споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію.

Позивач в період з грудня 2014р., по квітень 2015р., з жовтня 2015р. по квітень 2016р, у жовтні 2016р. відпустив відповідачу теплову енергію на суму 5 218,41 грн.

Відповідач в порушення умов договору не здійснював оплату за спожиту в спірному періоді теплову енергію в звязку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 5 218,41 грн.

В звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань позивачем нараховано відповідачу 3 % річних від простроченої суми борг в розмірі 201,54 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1171,61 грн.

З огляду на вищезазначене позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р. у сумі 6591,56 грн., а саме: 5218,41 грн. основного боргу, 3 % річних від простроченої суми борг в розмірі 201,54 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1171,61 грн.

10.01.2017 року автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.01.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 35/6/17 та призначено розгляд справи на 02.02.2017р. о 12 год. 15 хв.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.02.2017р. розгляд справи відкладено на 01.03.2017р. о 10 год. 30 хв.

01.03.2017р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 28.02.2017р., в якому зазначив: у звязку з обмеженням діяльності ПП Рекламні технології, погіршенням його фінансово-економічного становища, звільненням усіх працівників підприємства та на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 296 від 09.07.2014р. ОСОБА_1 питання забезпечення населення, підприємств, установ та організацій природним газом до кінця опалювального сезону 2014/15, підприємство звернулося із заявою вих. № 140 від 30.09.2014р. до позивача з приводу відключення батареї опалення в приміщені № 71 підвалу будинку 86-А по вул. 40 років Радянської України від теплових мереж на межі балансової належності між споживачем і КП Основаніє. 12.12.2014р. КП Основаніє було демонтовано прилад опалення (акт від 12.12.2014р.), а потім виконанні рекомендації Концерну МТМ щодо ізоляції всіх транзитних трубопроводів і стояків. Факт демонтажу приладів опалення та ізоляції підтверджується актом обстеження Концерну МТМ від 18.12.2014р. Відповідно до вказаного акту у відповідача повністю відсутнє теплове обладнання. У січні 2015р. відповідачем отриманий від позивача рахунок № 202170 на суму 1580,54 грн., в якому не враховані змінені в бік зменшення обсяги постачання теплової енергії з 18.12.2014р., та завищена норма споживання тепла (не 1,05 Гкал, а 1,169568 Гкал). За грудень 2014р. та наступні за ним місяці, акти прийому-передачі теплової енергії відповідачем не підписувалися, рахунки не сплачувалися. Впродовж 2015р. відбувалося листування між позивачем та відповідачем, з приводу нарахуванням позивачем необґрунтованої вартості тепла, а відповідач просив надати інформацію, що впливає на розрахунок, обґрунтувати обсяг та вартість (з урахуванням температури повітря т теплоносія), а також вимагав скоригувати в бік зменшення теплового навантаження. Відповідач зазначає, що відсутність тепловикористального обладнання підприємства на межі балансової належності виключає наявність договірних відносин щодо постачання тепла з позивачем. Внутрішньо будинкові трубопроводи та стоянки фактично є транзитною розподільчою мережею, яка знаходиться на балансі КП Основаніє / КП Наше Місто. Стосовно стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних, відповідач зазначає, що у звязку із здійсненням позивачем перерахунку заборгованості за період грудень 2014р.-лютий 2016р., розрахунки здійснені позивачем невірно.

Щодо нарахування інфляційних витрат та 3 % річних відповідач вважає, що позивачем не правильно визначено суму основного боргу, а отже не правильно нарахована сума інфляційних витрат та 3 % річних.

З огляду на вищевикладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Концерну МТМ у повному обсязі.

У судовому засіданні 01.03.2017р. судом оголошувалася перерва до 06.03.2017р. о 12 год. 00 хв.

06.03.2017р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів від 06.03.2017р. якому зазначено, що відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням надати перелічені нижче документи, які впливають на нарахування та розмір позовних вимог, однак останній посилався на конфіденційність інформації. З огляду на вказане відповідач просить суд витребувати у позивача наступні докази: 1) фактичні показники, по місяцям, середньомісячної температури зовнішнього повітря м. Запоріжжя в опалювальні періоди 2014-2015рр., 2015-2016рр., 2016-2017рр. по даним Запорізького обласного центру гідрометеорології, з наданням підтверджуючих документів; 2) фактичні показники, по місяцям, середньомісячної температури теплоносія в подаючому та зворотньому трубопроводах опалювальної системи будинку № 86-А по вул. Незалежної України в опалювальні періоди 2014-2015рр., 2015-2016рр., 2016-2017рр., з наданням підтверджуючих документів; 3) акти щомісячних вимірювань температури теплоносія в подаючому та зворотньому трубопроводах опалювальної системи будинку № 86-А по вул. Незалежної України в опалювальні періоди 2014-2015рр., 2015-2016рр., 2016-2017рр., а в разі їх відсутності відомості про температуру теплоносія за аналогічний період з програмного архіву засобів обліку тепла на будинках, які є сусідніми до будинку № 86-А по вул. Незалежної України; 4) витяги з чинних нормативних актів, засвідченні відповідальною особою, зі вказанням назви документу, дати їх введення в дію, щодо: показників мінімальної температури зовнішнього повітря, прийнятих для зони м. Запоріжжя, що використовується про розрахунку температури теплоносія; показників середньомісячної температури зовнішнього повітря в м. Запоріжжя в опалювальний період; коефіцієнту, що використовується для розрахунку витрат теплової енергії на опалення підвальних приміщень в жилих будинках; 5) довідку про те, яке тепловикористальне обладнання, визначене у відповідності до термінології нормативних документів, наявне в приміщенні № 71 підвалу будинку № 86-А по вул. Незалежної України, перебуває на балансі ПП Рекламні технології, та підключене до загально будинковим мережам опалення.

Також, через канцелярію суду відповідач надав клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

06.03.2017 року автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області, за заявою судді-доповідача у справі ОСОБА_5, враховуючи категорію спору та витребування додаткових доказів, здійснено автоматичне визначення складу колегії, колегія визначена у складі суддів: головуючий суддя Топчій О.А., суддя Проскуряков К.В., суддя Колодій Н.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.03.2017р. справу № 908/25/17 прийнято до провадження колегією у складі трьох суддів: головуючий суддя Топчій О.А., суддя Проскуряков К.В., суддя Колодій Н.А., судове засідання призначено на 06.04.2017р. о/об 11 год. 00 хв., клопотання відповідача про витребування доказів задоволено частково.

06.04.2017р. через канцелярію господарського суду Запорізької області позивачем надано витребувані документи, які були долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 06.04.2017р. оголошено перерву до 04.05.2017р. об 11 год. 00 хв.

27.04.2017р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від відповідача надійшли пояснення на позовну заяву від 26.04.2016р. відповідно до яких відповідач зазначає, що позивач надав не всіх витребувані судом документи, а також, що позивач при здісненні розрахунку за спожиту відповідачем теплову енергію використовував занижені значення температур зовнішнього повітря, що призвело до збільшення значень спожитого тепла та його вартості.

Відповідачем здійснено свої розрахунки спожитого тепла за договором в звязку з чим відповідач визнав суму боргу за договором за договором № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р. в розмірі 155, 40 грн. в іншій частині просить суд в задоволенні позову відмовити.

03.05.2017 року автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області, за заявою судді-доповідача у справі ОСОБА_5 у звязку з перебуванням суддів Проскурякова К.В. та Колодій Н.А. у відпустці, на підставі розпорядження від 03.05.2017р. № П-288/17 В.о. керівника апарата суду щодо призначення проведення повторного автоматичного розподілу судової справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, колегія визначена у складі суддів: головуючий суддя Топчій О.А., суддя Боєва О.С., Ярешко О.В., замінені (вилучені) судді: Проскуряков К.В., Колодій Н.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.05.2017р. справу № 908/25/17 прийнято до провадження колегією у складі трьох суддів: головуючий суддя Топчій О.А., суддя Боєва О.С., суддя Ярешко О.В., судове засідання призначено на 04.05.2017р. о/об 11 год. 00 хв.

04.05.2017р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від відповідача надійшла заява про визнання правочину недійним на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, в якій просить суд визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду № 2 від 12.06.2015р. до договору № 201838 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р., оскільки, на балансі відповідача відсутні будь-які теплові мережі, в т.ч. тепловикористальне обладнання, договірні відносини з теплопостачання є фактично припиненими, а величина теплового навантаження за умовами додаткової угоди № 2 від 12.06.2015р. до договору № 202170 є такою, що суперечить вимогам ст. 1 Закону України Про теплопостачання, п. 3, 20, 23 Правил 1198, а відтак, на думку відповідача, зазначена угода має бути визнана на судом не дійсною.

У судовому засіданні 04.05.2017р. оголошено перерву до 31.05.2017р. об 11 год. 00 хв.

24.05.2017р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов підсумковий відзив на позовну заяву в якому відповідач додатково просить суд визнати припиненим з 18.12.2014р. договір № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р., оскільки після 18.12.2014р. на балансі відповідача відсутнє будь-яке тепловикористальне обладнання, що виключає наявність буд-якого приєднаного теплового навантаження, в наслідок чого він не може вважатися споживачем в розумінні Закону України Про теплопостачання.

31.05.2017р. через канцелярію господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення від 31.05.2017р. відповідно до яких позивач підтвердив зміну теплового навантаження у приміщенні відповідача внаслідок демонтажу радіаторів.

У лютому 2016р. сторонами погоджено умови додаткової угоди № 2 від 12.06.2015р. згідно якої теплове навантаження складає 0,000884 Гкал/год. відповідно до наданого позивачу розрахунку який виконано на замовлення відповідача.

В звязку із підписанням сторонами додаткової угоди № 2 до договору Теплопостачальною організацією було виконано перерахунок вартості спожитої теплової енергії починаючі з 18.12.2014р. з урахуванням зміни теплового навантаження.

Позивач зазначає, що він не є виконавцем послуг з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання та відповідає лише за зовнішні мережі теплопостачання.

На думку позивача вимоги відповідача щодо визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 12.06.2015р. до договору № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р. та як наслідок припинення договору № 202170 є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано жодних доказів того, що додаткова угода № 2 від 12.06.2015р. суперечить нормам діючого законодавства.

Враховуючи вищевикладене позивач вважає свої позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

В судовому засіданні 31.05.2017р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задовольнити позов.

В судовому засіданні 31.05.2017р. представники відповідача підтримали клопотання про визнання додаткової угоди № 2 від 12.06.2015р. недійсною та договору № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р. припиненим.

Суд в судовому засіданні 31.05.2017р. розяснив представникам сторін, що зазначені клопотання відповідача будуть розглянуті під час розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.05.2017р. розгляд справи відкладено, судове засідання призначено на 14.06.2017р. об 11 год. 00 хв. Також, вказаною ухвалою в порядку ст. 30 ГПК України викликано в судове засідання представника Відділу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у Запорізькій області для дачі пояснень щодо суті спору, зокрема для зясування правомірності та правильності нарахування Концерном МТМ відповідно до правил № 1198 від 03.10.2007 та вимог чинного законодавства суми боргу за спожиту ПП Рекламні технології теплової енергії за період з грудня 2014 по квітень 2015, з жовтня 2015 по квітень 2016 року та у жовтні 2016р.

13.06.2017р. від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на електрону адресу господарського суду Запорізької області надійшло клопотання в якому зазначено, що ознайомившись з документами та матеріалами, які надійшли на адресу НКРЕКП, Комісія потребує деякого часу для їх вивчення, з метою надання ґрунтовних та вичерпних пояснень по суті спору. На підставі викладеного, НКРЕКП просить суд відкласти розгляд справи на строк, необхідний для надання Комісією пояснень по суті спору.

14.06.2017р. від ПП Рекламні технології через канцелярію суду надійшло письмове повідомлення про те, що 09.06.2017р. з боку відповідача, з метою повноти та обєктивності вирішення спору, до Відділу НКРЕКП у Запорізькій області також було направлено звернення з проханням надати розяснення по суті спірних питань, які стали підставою для розгляду вказаної справи у господарському суді Запорізької області.

В додаток до вказаного повідомлення представником відповідача додана копія відповідного звернення ПП Рекламні технології від 09.06.2017р.

У судовому засіданні 14.06.2017р. представник Концерну Міські теплові мережі не заперечив проти клопотання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про відкладення розгляду справи.

Представники ПП Рекламні технології у судовому засіданні також не заперечили проти клопотання НКРЕКП про відкладення розгляду справи та надали клопотання про продовження строку розгляду справи та відкладення розгляду справи для отримання відповідних письмових пояснень НКРЕКП та надання додаткових доказів.

Представник позивача не заперечив проти продовження строку та відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 14.06.2017р. клопотання представника Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про відкладення розгляду справи задоволено; клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду справи та відкладення розгляду справи задоволено. Продовжено строк розгляду справи № 908/25/17 на пятнадцять днів. Розгляд справи відкладено, судове засідання призначено на 04.07.2017р. о 12 год. 30 хв.

04.07.2017р. від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг через канцелярію суду надійшло письмове пояснення, згідно якого, тарифи на теплову енергію Концерну «Міські теплові мережі» для категорії "інші споживачі (крім населення)", за період з грудня 2014 року по жовтень 2016 року включно, встановлювалися та коригувалися постановами НКРЕКП, в таких розмірах:

№ з/п№ постанови НКРЕКПДата прийняттяДата набрання чинностіРозмір тарифу, грн/ГкалПримітка
164028.11.201401.12.20151126,16втратила чинність
226427.02.201501.03.20151606,78втратила чинність
3111531.03.201501.04.20151384,84втратила чинність
4137630.04.201501.05.20151323,72чинна
5269029.10.201501.12.20151275,44внесення змін до постанови № 1376
65428.01.201601.02.20161226,82внесення змін до постанови № 1376
778205.05.201605.05.20161005,40внесення змін до постанови № 1.06.201601.07.20161010,68внесення змін до постанови № 1.09.201601.10.20161063,40внесення змін до постанови № 1376

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 4 Правил користування тепловою енергією (далі -Правила), затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Пунктом 23 Правил передбачено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Також, пунктом 28 Правил встановлено, що у разі несплати за спожиту теплову енергію теплопостачальна організація має право обмежити або припинити постачання теплової енергії споживачеві та нарахувати штрафні санкції. У разі виникнення у споживача заборгованості за спожиту теплову енергію сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством, можуть укладати угоду про реструктуризацію заборгованості.

Таким чином, НКРЕКП вважає, що при розрахунку за фактично спожиту теплову енергію, яка надається Приватному підприємству «Рекламні технології», за період з грудня 2014 року по жовтень 2016 року включно, повинні застосовуватися тарифи, діючі в конкретному періоді, які зазначені в наведеній вище таблиці.

04.07.2017 р. від ПП Рекламні технології через канцелярію суду надійшло письмове клопотання про залучення до матеріалів справи копії документів, що надійшли на адресу відповідача у відповідь на звернення від 09.06.2017 р., а саме: лист Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпровському регіоні від 19.06.2017 р. № 25-02/06-804 та листа Відділу НКРЕКП у Запорізькій області від 29.06.2017 р. № 40-14/815, які відповідач просить врахувати при вирішенні справи.

З урахуванням приписів ст. 22 ГПК України, вищевказане клопотання відповідача судом задовольняється, надані копії документів залучаються до матеріалів справи.

В судовому засіданні 04.07.2017р. оголошено перерву до 05.07.2017 р.

В судовому засіданні 05.07.2017 р. представник відповідача надав додаткові письмові заперечення, які долучені судом до матеріалів справи.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

05.07.2017 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, документи, надані сторонами додатково, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

01.07.2013р. між Концерном Міські теплові мережі (Теплопостачальною організацією, позивачем у справі) та ПП Рекламні технології (Споживачем, відповідачем у справі), було укладено договір № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (надалі - Договір) відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді відповідачу (за Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 код 35.30.1 - пара та гаряча вода, постачання пари, гарячої води), а відповідач взяв обовязок прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Згідно з умовами п. 1.2 Договору Сторони домовились під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобовязуються керуватися Законом України «Про теплопостачання», «Правилами користування тепловою енергією», «Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду», «Правилами будови і безпечної експлуатації трубопроводів пари та гарячої води», «Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж» та іншими актами цивільного законодавства і нормативно-правовими актами та документами.

Відповідно до п. 2.1 Договору теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 цього Договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію на протязі опалювального періоду; підігрів води за наявності можливості; кондиціювання по замовленню Споживача; інші технологічні потреби по замовленню Споживача.

Перегляд та зміна теплового навантаження виконується на підставі розрахунку проектної організації, яка має відповідну ліцензію, з моменту надання розрахунку, при умові узгодження вихідних даних з Теплопостачальною організацією (п. 2.3 Договору).

Відповідно до п. 3.2.6 Договору Споживач зобовязався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.

За умовами п. 3.2.25 Споживач зобовязався щомісячно, у строки, визначені даним Договором, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді.

Облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом (п. 5.1 Договору).

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що при відсутності приладів комерційного обліку або якщо вони вибули з ладу, обсяг теплової енергії визначається Теплопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом згідно з договірними тепловими навантаженнями, з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі (п. 6.3 Договору).

Згідно із п. 6.4 Договору Споживач зобовязаний до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідно до п. 6.7 Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримувати від Теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну.

Пунктом 6.7.1 Договору передбачено, що отриманий акт приймання передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, належним чином оформити і повернути його Теплопостачальній організації на протязі пяти днів з дати отримання.

Згідно із п. 6.7.2 Договору у разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін встановлений п. 6.7.1 Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобовязаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити із Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений п. 6.7.1 Договором строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем в судовому порядку.

Тарифи на теплову енергію узгоджені сторонами в Додатку № 4 до Договору.

Як зазначено в позовній заяві, позивач у період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р., з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. та у жовтні 2016 р. відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 5218,41 грн. Згідно долучених до матеріалів справи актів приймання-передачі теплової енергії відповідачу було поставлено теплову енергію: у грудні 2014 р. на суму 1580,54 грн., у січні 2015 р. на суму 1556,83 грн., у лютому 2015 р. на суму 1341,94грн., у березні 2015 р. на суму 1849,18 грн., у квітні 2015 р. на суму 642,64 грн., у жовтні 2015 р. на суму 1001,27 грн., у листопаді 2015 р. на суму 1420,50 грн., у грудні 2015 р. на суму 1602,10 грн., у січні 2016 р. на суму 2013,82 грн., у лютому 2016 р. на суму 387,22грн., (у лютому 2016 р. на суму 497,70грн., - 1119,10 грн., - 964,62 грн., - 1329,24 грн., - 461,95 грн., - 719,75 грн., -1021,09 грн., -1151,64 грн., - 1447,58 грн.,), у березні 2016 р. на суму 399,41 грн., у квітні 2016 р. на суму 12,80 грн., у жовтні 2016 р. на суму 122,83 грн. (том 1 а.с. 155-176).

При цьому, Споживач (відповідач) від підписання актів приймання-передачі теплової енергії за вказаний період відмовився, згідно п. 6.6.2 Договору, позивачу зворотно не направив, у звязку з чим, на вказаних Актах вчинено відповідний запис про відмову та про те, що Акти є погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в них розрахунковий період.

На оплату поставленої теплової енергії відповідачу були виставлені відповідні рахунки (том 1, а.с. 148-154).

Надсилання рахунків на оплату та актів приймання - передачі теплової енергії за спірний період, підтверджується реєстрами поштового відправлення за відповідний період, копії яких містяться в матеріалах справи (том 1 а.с. 177-189).

Однак, відповідач, оплату отриманої у період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р., з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. та у жовтні 2016 р., теплової енергії не здійснив.

При цьому, в матеріалах справи міститься лист відповідача від 30.09.2014 р. (вих. № 140) до позивача про відключення опалення на межі балансової приналежності у приміщенні, розташованого у підвалі будинку № 86-А по вул. 40 років Радянської України у м. Запоріжжя, у звязку з відсутністю необхідності використання приміщення для виробничої діяльності.

У відповідь на вказаний лист, позивач повідомив відповідача про відсутність у Концерну підстав для надання дозволу на відключення від мереж центрального опалення, оскільки, як встановлено, система опалення офісного приміщення відповідача є сумісною з системою опалення житлового будинку, а окрім приладу опалення, вздовж приміщення проходять розподільчі трубопроводи опалення та транзитні стояки житлового будинку. Тому, технічної можливості відключення централізованого опалення нежитлового приміщення не має.

В матеріалах справи наявний Акт від 12.12.2014 р. про відключення батареї опалення в приміщенні підвалу будинку № 86-А по вул. 40 років Радянської України у м. Запоріжжя (приміщення № 71).

Також, матеріали справи містять листування Сторін щодо коригування та перерахунку договірного навантаження.

Листом від 23.04.2015 р. (вих. № 64) відповідач повідомив позивача про відмову від Договору.

У відповідь на вказаний лист, позивач, посилаючись на умови Договору, зокрема пункти 10.2 та 10.4, зазначив, що оскільки, жодної обставини, передбаченої пунктом 10.2 Договору не відбулось, Договір є діючим.

При цьому, Сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 від 12.06.2015 р. до Договору, в якій узгоджено, що приєднане (максимальне) теплове навантаження, в т.ч. на потреби опалення становить 0,000884 Гкал/год, у відповідності до наданого Теплопостачальній організації розрахунку тепловіддачі від ізольованих транзитних трубопроводів в приміщенні № 71 по вул. 40 років Радянської України в буд. 86А м. Запоріжжя, що виконаний на замовлення відповідача ТОВ «Енерготехпроект».

Також, Сторонами у Додатковій угоді обумовлено, що у відповідності до ст. 631 ЦК України, умови Додаткової угоди застосовуються до відносин між Споживачем і Теплопостачальною організацією, які виникли до її укладання з 18.12.2014 року.

Як зазначено позивачем, оскільки Додаткова угода № 2 від 12.06.2015 р. до Договору була підписана у лютому 2016 р., тільки після її підписання Концерн «МТМ» мав правові підстави для проведення перерахунку. Тому, в лютому 2016 р., позивач виконав такий перерахунок з 18.12.2014 р.

Проте, відповідач свої зобовязання за Договором не виконав.

Позовні вимоги про стягнення з ПП Рекламні технології заборгованості за договором № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р. в сумі 6591,56 грн., з яких: сума 5218,14 грн. основного боргу, сума 201,54 грн. 3% річних та сума 1171,61 грн. втрати від інфляції, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи, правовідносини між позивачем та відповідачем у спірний період були врегульовані укладеним між ними Договором № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р., за умовами якого позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач приймати та сплачувати її вартість.

Згідно з приписами п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно долучених до матеріалів справи копій актів приймання-передачі теплової енергії у період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р., з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. та у жовтні 2016 р. відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 5218,41 грн., у звязку з чим відповідачу до сплати було виставлено відповідні рахунки.

Враховуючи, що у встановлений п. 6.6.2 Договору строк відповідач не повернув Теплопостачальній організації належним чином оформлені Акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період, на вказаних Актах міститься запис, вчинений Теплопостачальною організацією про те, що Споживач від підписання актів приймання-передачі теплової енергії відмовився. На підставі п. 6.6.2 Договору, Акти є погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в них розрахунковий період.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 6.3 Договору Споживач зобовязаний до двадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», серед основних обовязків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Згідно положень п. 40 Правил користування тепловою енергією, Споживач зобовязаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобовязання щодо оплати теплової енергії, всупереч умов Договору та вимог закону, не виконав.

Стосовно доводів відповідача, що розрахунок обсягу спожитого тепла та його вартості не відповідає вимогам нормативних документів, слід зазначити наступне:

Згідно умов укладеного між Договору (п. 2.1) теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до Договору.

В Додатку № 1 визначено, що максимальне теплове навантаження на потреби опалення складає 0,003144 Гкал/годину.

В грудні 2014 року в приміщенні відповідача № 71 по вул. 40 років Радянської України в буд. 86А відбулась зміна теплового навантаження у зв'язку із демонтажем радіаторів. Даний факт зафіксовано відповідним актом, та не заперечується сторонами.

Пунктом 2.3 Договору визначено, що перегляд та зміна теплового навантаження виконується на підставі розрахунку проектної організації, яка має відповідну ліцензію, з моменту надання розрахунку при умові узгодження вихідних даних з Теплопостачальною організацією.

В даному випадку, у лютому 2016 р. Сторонами було погоджено умови Додаткової угоди № 2 від 12.06.2015р. до Договору, згідно якої, теплове навантаження складає 0,000884 Гкал/годину.

Також, сторонами Договору було обумовлено, що у відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України умови Додаткової угоди № 2 застосовуються до відносин між Споживачем і Теплопостачальною організацією, які виникли до її укладання - з 18.12.2014 року.

У зв'язку із підписанням Сторонами Договору Додаткової угоди № 2, Теплопостачальною організацією (позивачем) було здійснено перерахунок вартості спожитої теплової енергії починаючи з 18.12.2014 р. з урахування зміни теплового навантаження у бік зменшення.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007р. розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Як вказано позивачем, в період з грудня 2014 р. по вересень 2016 р. прилад обліку на будинку був відсутній

Величина теплового навантаження на опалення приміщення відповідача була взята позивачем із розрахунку теплового навантаження на опалення, який виконано ПКФ «Комтеп» у 2011 році. Теплове навантаження на опалення складало 3144 ккал/год. Згідно Додаткової угоди № 2 до Договору, теплове навантаження складає 884 ккал/год.

В приміщенні індивідуальний прилад обліку теплової енергії на опалення відсутній. Гаряче водопостачання відсутнє. У жовтні 2016 р. на будинку за адресою вул. Незалежної України, 86-А, встановлений прилад обліку теплової енергії на опалення.

Розподіл теплової енергії по місяцям виконано згідно із «Нормами і вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житла та громадських споруд, а також на господарсько - побутові потреби в Україні», які затверджені Державним Комітетом України по житлово - комунальному господарству (КТМ 204 Укр.244-94 1998).

Розрахунок відпущеної теплової енергії визначається згідно формули:

Qmic = Qоп * 10 -6 * Коп, де

Qоп максимальне погодинне теплове навантаження на опалення, ккал/год

Коп. коефіцієнт на опалення.

Коп = (18-Тзов.пов.) / (18-(-22)) х Nоп, де

Тзов.пов. середня температура зовнішнього повітря у звітному місяці, 0С

Nоп планова норма годин подачі опалення у звітному місяці.

Саме за вищенаведеною формулою позивачем було здійснені нарахування за опалення за спірний період.

Щомісячно обсяги теплової енергії коригувалися на фактичні середньомісячні температури зовнішнього повітря та на фактичний час подачі теплової енергії.

При цьому, суд зауважує, що матеріали справи містять ОСОБА_1 спостережень відділу гідрології Запорізького ЦГМ (м. Запоріжжя) з інформацією про фактичні показники, по місяцям, середньомісячної температури зовнішнього повітря м. Запоріжжя в опалювальні періоди 2014-2015 рр., 2015-2016 рр., 2016-2017 рр. по даним Запорізького обласного центру гідрометеорології та акти щомісячних вимірювань температури теплоносія в подаючому та зворотньому трубопроводах опалювальної системи будинку № 86-А по вул. Незалежної України в опалювальний період 2016-2017 рр., та відомості про температуру теплоносія за опалювальні періоди 2014-2015 рр., 2015-2016 рр. засобів обліку тепла на будинках, які є сусідніми до будинку № 86-А по вул. Незалежної України, а саме будинку № 86 по вул. Незалежної України, на підставі яких велись розрахунки кількості реалізованої теплової енергії.

Як вказувалось позивачем, система опалення будинку за адресою вул. 40років Радянської України (Незалежної України), буд. 86А приєднана до закритої двотрубної теплової мережі теплопостачання від котельної розташованої по вул. Адмірала Нахімова 4 (джерело теплової енергії). Теплові навантаження приєднаних споживачів теплової енергії складаються з навантажень: опалення, гарячого водопостачання та вентиляції.

Режим відпуску тепла від джерела теплової енергії виконується за графіком центрального якісно - кількісного регулювання (шляхом регулювання на джерелі теплової енергії як температури, так і витрати мережної води). У зв'язку із наявністю в системі теплопостачання навантаження гарячого водопостачання мішальна температура мережної води на виході з джерела теплової енергії та в тепловій мережі в подавальному трубопроводі у опалювальний період становить близько +70 градусів за Цельсієм, що забезпечує можливість підігрівання води, що надходить на гаряче водопостачання, до нормативного рівня. Тобто, при температурах зовнішнього повітря вище точки зрізки температурного графіка +1,3 градусів за Цельсієм (з жовтня 2015 +1,6 градусів за Цельсієм), температура мережної води у подавальному трубопроводі на виході з джерела теплової енергії та в тепловій мережі буде становити близько +70 градусів за Цельсієм. Дані положення регулюються п. 6.3.78 «Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж» 6.3.78. - для двотрубних водяних теплових мереж основою для режиму відпуску тепла є графік центрального якісного регулювання. За наявності гарячого водопостачання мінімальна температура води в подавальному трубопроводі мережі має бути не нижчою ніж: + 70 град. С - для закритих схем; + 60 град. С - для відкритих схем гарячого водопостачання та п. 9.2, 9.4 ДБН В.2.5-39:2008 «Теплові мережі» - розрахункову температуру мережної води в подавальному трубопроводі теплових мереж приймають, як правило, такою, що дорівнює температурі води на виході з джерела теплопостачання за його паспортними даними. За наявності в закритих системах теплопостачання навантаження гарячого водопостачання мінімальна температура мережної води на виході з джерела теплової енергії та в тепловій мережі повинна забезпечувати можливість підігрівання води, що надходить на гаряче водопостачання, до нормативного рівня.

Не знаходять підтвердження доводи відповідача про те, що за грудень 2014р. позивач виставив завищену величину спожитого тепла, а саме 1.169568 Гкал замість 1.05 Гкал., зазначених в Договорі.

Як встановлено судом із наявного в матеріалах справи розрахунку позивача, нарахування за опалення за грудень 2014 р. було здійснено останнім за формулою: Qmic = Qоп * 10 -6 * ОСОБА_6 цьому, у формулі були використані дані (Qоп максимальне погодинне теплове навантаження на опалення, ккал/год), які визначені Сторонами в Договорі (Qоп = 3144 ккал/год). Тобто, величина теплового навантаження на опалення приміщення відповідача (за грудень 2014 р.) була взята з розрахунку теплового навантаження на опалення, який виконано ПКФ «Комтеп» у 2011 році.

В подальшому, у звязку із укладенням Сторонами Додаткової угоди № 2 до Договору, величина теплового навантаження (Qоп = 884 ккал/год) на опалення приміщення відповідача була взята з розрахунку теплового навантаження на опалення, виконаного ТОВ «Енерготехпроект».

Далі, як вже зазначалось вище, за умовами п. 2.3 Договору підставою для зменшення розміру плати з теплопостачання у відповідності до розрахунку теплових навантажень по фактично встановлених (наявних) опалювальних приладів у приміщенні являється підписана сторонами додаткова угода про зміну теплового навантаження.

У лютому 2016р. Сторонами була підписана додаткової угода № 2 від 12.06.2015р. до Договору, згідно з якої теплове навантаження складає 0,000884 Гкал/год. При цьому, Сторони погодилися, що умови додаткової угоди застосовуються до відносин між Споживачем і Теплопостачальною організацією, яки виникли до її укладання - з 18.12.2014 року.

Отже після підписання додаткової угоди про зменшення теплового навантаження Концерн „МТМ" набув правові підстави для проведення перерахунку. У звязку з цим, вже в лютому 2016р. позивачем було виконано перерахунок з 18.12.2014р.

Згідно наданих позивачем доказів, вбачається, що в лютому 2016р. відповідачу було зменшено нарахування за теплову енергію у відповідності до укладеної додаткової угоди №2 від 12.06.2015р. до договору за період з 18.12.2014р. по січень 2016р. на загальну суму 8712,67 гривень.

Також, слід відзначити, що система централізованого опалення будинку по вул. 40 років Радянської України, 86-а приєднана до теплових мереж централізованого теплопостачання філії Концерну «МТМ» Вознесенівського (Орджонікідзевського) району.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією визначено, що проведення розрахунків за спожиту теплову енергію здійснюється на межі продажу, яка є межею балансової належності (експлуатаційної відповідальності).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 284 від 27.07.2004р. «Про передачу зовнішніх мереж тепло-, водопостачання» визначено, що «межею балансової та експлуатаційної відповідальності між комунальним підприємством «Водоканал», Концерном «МТМ» і підприємствами балансоутримувачами обєктів житлового господарства всіх форм власності, об'єктів освіти, охорони здоров'я, культури, спорту, соціального захисту та органів місцевого самоврядування є зовнішня поверхня стін будівель».

Наведене свідчить, що Концерн «МТМ» не є виконавцем послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого тепло-, водопостачання та відповідає лише за зовнішні мережі теплопостачання.

Балансоутримувачем житлового будинку № 86-а по вул. 40 років Радянської України є МКП „Основаніє"/КП «Наше місто», який є й виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкової території.

У відповідності до вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. № 869, витрати на утримання внутрішньобудинкових мереж включаються до складу тарифів на утримання будинків.

Тому технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж теплопостачання, підготовка житлового будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період проводиться виконавцем послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території та за рахунок відповідного тарифу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань щодо оплати отриманої теплової енергії, та вищезазначені приписи норм чинного законодавства України, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача суми 5218,41 грн. основного боргу, а тому задовольняє її у повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також розяснення, викладені у п. 1.12 Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, судом перевірено розрахунки позивача із урахуванням розяснень Пленуму, приписів законодавства та за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство. При цьому, суд виходив з дати початку порушення грошового зобовязання та суми боргу, що існувала у спірний період.

Перевіривши розрахунок 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд вважає, що вимога про їх стягнення підлягає задоволенню у повному обсязі. Так, судом задовольняється вимога про стягнення 3% річних в сумі 201,54 грн., нарахованих за період з 20.01.2015 р. по 10.12.2016 р. за зобовязаннями грудня 2014 р. квітня 2015 р., жовтня 2015 р. квітня 2016 р., жовтня 2016 р.

Разом з тим, перевіривши розрахунок втрат від інфляції за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд вважає, що вимога про їх стягнення підлягає частковому задоволенню в розмірі 1171,51 грн. В решті позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат слід відмовити, як нарахованої та заявленої до стягнення необґрунтовано.

Отже, позов задовольняється частково.

Стосовно клопотання відповідача про визнання недійсною Додаткової угоди № 2 від 12.06.2015 р. до договору № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р. та про визнання припиненим з 18.12.2014р. договір № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013р., на підставі п. 1 ст. 83 ГПК України, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Тобто, наведена правова норма надає господарському суду право (а не встановлює обовязок) визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. Вказаним правом суд користується за наявності встановлення відповідних обставин.

В даному випадку, в обґрунтування своїх доводів, відповідач посилається на те, що на балансі відповідача відсутні будь-які теплові мережі, в т.ч. тепловикористальне обладнання, договірні відносини з теплопостачання є фактично припиненими, а величина теплового навантаження за умовами додаткової угоди № 2 від 12.06.2015р. до договору № 202170 є такою, що суперечить вимогам ст. 1 Закону України Про теплопостачання, п. 3, 20, 23 Правил 1198, а відтак, на думку відповідача, зазначена угода має бути визнана судом недійсною.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (v0009700-09) судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України (435-15) , іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України (254к/96-ВР) та ЦК України (435-15), міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України (254к/96-ВР) та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (254к/96-ВР) (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В справах про визнання угод недійсними суди повинні всебічно і повно з'ясовувати суть угоди, дійсне волевиявлення, її учасників, у чому полягає неправомірність їх дій, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, який виник.

Таким чином, розглядаючи питання про визнання угод недійсними, необхідно насамперед встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Вказані обставини належить з'ясувати на момент укладення угоди.

Згідно частини 1 статті 207 Господарського кодексу України судом може бути визнане недійсним повністю або частково господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, приписами даної правової норми встановлено, що договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або він не визнаний судом недійсним.

Матеріалами справи підтверджено, що і договір № 202170 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013 р., і Додаткова угода № 2 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.07.2013 р., були укладені у відповідності із вимогами чинного на момент їх укладення законодавства і будь-які обставини, які могли б бути підставою для визнання Додаткової угоди № 2 до Договору недійсною, відсутні.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 1377,98 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Рекламні технології" (69057, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 86-А, ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, фактична адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, 4, , п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) основний борг в сумі 5218 (пять тисяч двісті вісімнадцять) грн. 41 коп. Видати наказ.

Стягнути з Приватного підприємства "Рекламні технології" (69057, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 86-А, ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, фактична адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, 4, , п/р № 1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) три відсотка річних в сумі 201 (двісті одна) грн. 54 коп. та інфляційні втрати в сумі 1171 (одна тисяча сто сімдесят одна) грн. 51 коп. Видати наказ.

Стягнути з Приватного підприємства "Рекламні технології" (69057, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, буд. 86-А, ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, фактична адреса: 69057, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, 4, , п/р 1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) судовий збір в сумі 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 98 коп. Видати наказ.

В інший частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 06.07.2017р.

Головуючий суддя О.А. Топчій

Суддя О.С. Боєва

Суддя О.В. Ярешко