ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 922/3225/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Яценко О.В., Данилової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиЗаступника прокурора Харківської області
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 27.02.2016
у справі№ 922/3225/16
Господарського суду Харківської області
за позовомКерівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації
до1. Золочівської районної державної адміністрації 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
провизнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсним договору оренди та зобов'язання вчинити певні дії

в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2: від прокуратури:не з'явились не з'явились не з'явились ОСОБА_5 (посвідчення НОМЕР_1 від 01.08.2016)
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Харківської області (суддя Погорелова О.В.) від 15.11.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Медуниця О.Є., судді: Білецька А.М., Гребенюк Н.В.) від 27.02.2017, у справі №922/3225/16 в позові відмовлено повністю.

В касаційній скарзі Заступник прокурора Харківської області просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.5, 261, 267 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст.122, 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України), ст.ст.4, 47, 32, 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

У відзиві на касаційну скаргу Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 заперечує викладені в ній доводи.

Позивач та відповідачі не скористались наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення прокурора відділу Генеральної прокуратури України, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У вересні 2016 року до Господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (далі - позивач) до Золочівської районної державної адміністрації (далі - перший відповідач) та ФОП ОСОБА_4 (далі - другий відповідач) звернувся керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області (далі - прокурор).

У позові прокурор просив суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 18.07.2007 №418 "Про надання дозволу ФОП ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу водного фонду для рибогосподарських потреб", до якого внесено зміни розпорядженням першого заступника голови Золочівської районної державної адміністрації від 14.03.2008 за №192;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 08.04.2010 №98 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ФОП ОСОБА_4 земельної ділянки із земель державного власності (землі водного фонду) для риборозведення";

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між Золочівською районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_4 25.05.2010 про передачу земельної ділянки загальною площею 9,9814га, який зареєстрований 27.05.2010 за №08;

- зобов'язати ФОП ОСОБА_4 повернути у відання держави земельну ділянку площею 9,9814га, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки від 25.05.2010, укладеного між Золочівською районною державною адміністрацією та ФОП ОСОБА_4 та зареєстрованого у Харківській регіональній філії ДП "Центру ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах" за №08 від 27.05.2010

В обґрунтування заявленого позову прокурор зазначав, що: 1) земельна ділянка передана другому відповідачу з порушенням вимог ст.122 ЗК України, оскільки надання в оренду земельних ділянок із земель державної власності за межами населеного пункту для всіх потреб відноситься до повноважень обласної державної адміністрації; 2) передача в оренду спірної земельної ділянки відбулась без проведення земельних торгів, що є порушенням ч.2 ст.124 ЗК України; 3) спірний договір укладено з порушенням приписів статті 13 Закону України "Про оцінку земель", ст.ст.15, 21 Закону України "Про оренду землі", а саме без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обов'язковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності; 4) в порушення абз.7 ст.9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", ст.123 ЗК України не проведено державну експертизу землевпорядної документації, у зв'язку з чим розпорядження Золочівської районної державної адміністрації №98 від 08.04.2010 року суперечить вказаним нормам законодавства.

Вирішуючи спір у справі, попередні судові інстанції правомірно виходили з такого.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною 3 статті 122 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Пунктом 12 розділу Х "Перехідних положень" ЗК України (у відповідній редакції) передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин розмежування земель державної та комунальної власності ще не відбулось, а тому вірним є те, що при визначенні органу, уповноваженого на той час розпоряджатись спірною земельною ділянкою, необхідно керуватись пунктом 12 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України (у відповідній редакції).

Судами встановлено, що відповідно до спірних розпоряджень Золочівської районної державної адміністрації та договору оренди землі від 25.05.2010, в оренду другому відповідачу передано земельну ділянку земель запасу водного фонду, розташовану за межами населених пунктів на території Золочівської селищної ради поблизу смт.Золочів.

Розташування спірної земельної ділянки за межами населеного пункту на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області підтверджується проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т.1 а.с.87-120), зокрема, актом встановлення та погодження меж земельної ділянки (т.1 а.с.95), графічними матеріалами щодо розташування земельної ділянки (а.с.102-106).

Також, про розташування орендованої другим відповідачем земельної ділянки за межами населеного пункту за оцінкою судів свідчить технічна документація щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки (т.1 а.с.77-86).

Таким чином, враховуючи положення п.12 розділу Х "Перехідних положень" ЗК України (у відповідній редакції), розпорядження земельними ділянками за межами населеного пункту на момент виникнення спірних правовідносин здійснювала відповідна районна державна адміністрація.

З огляду на викладене, Золочівська районна державна адміністрація при прийнятті розпоряджень №418 від 18.07.2007, №192 від 14.03.2008, №98 від 08.04.2010 та укладаючи 25.05.2010 договір оренди землі з другим відповідачем діяла в межах наданих їй повноважень, у зв'язку з чим доводи прокурора про те, що надання земельної ділянки водного фонду, розташованої за межами населеного пункту відноситься до повноважень обласної державної адміністрації, є необґрунтованими.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) обов'язковій держаній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Відповідно до п.1.11. Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 03.12.2004 №391, державна експертиза проводиться до затвердження органами державної влади, місцевого самоврядування або власниками землі відповідної землевпорядної документації або до прийняття рішення про набуття, зміну та припинення прав на землю та видачі документів, що посвідчують право на неї.

Як визначено в ч.6 ст.123 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, згідно з законом, після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки в користування.

Таким чином, одержання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації передує прийняттю органом виконавчої влади рішення про надання земельної ділянки водного фонду в користування.

В матеріалах справи міститься висновок державної експертизи землевпорядної документації від 02.07.2008 №1920, в якому зазначено, що проект землеустрою щодо відведення ФОП ОСОБА_4 земельної ділянки зі ставком та прибережною захисною смугою із земель запасу державної власності (землі водного фонду) в оренду для рибогосподарських потреб (землі водного фонду) за межами населеного пункту на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, не в повній мірі відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, повертається на доопрацювання (т.1 а.с.32).

Таким чином, другим відповідачем отримано негативний висновок державної експертизи землевпорядної документації.

Докази доопрацювання землевпорядної документації та отримання позитивного висновку державної експертизи в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з проекту землеустрою щодо відведення ФОП ОСОБА_4 земельної ділянки, державна експертиза землевпорядної документації не проведена.

Враховуючи викладене, розпорядження Золочівської районної державної адміністрації №98 від 08.04.2010, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення ФОП ОСОБА_4 земельної ділянки в оренду без проведення його державної експертизи, прийнято з порушенням ч.1 ст.9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" та ч.6 ст.123 ЗК України.

Відповідно ч.1 статті 124 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частиною 2 ст.124 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ч.3 ст.124 ЗК України в редакції, чинній на момент укладення договору).

Статтею 134 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) передбачено обов'язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах) та встановлено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Земельні торги проводяться у формі аукціону (ст.135 ЗК України, в редакції, чинній на момент укладення договору).

Згідно ч.5 ст.137 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) земельні торги проводяться у порядку, встановленому законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 №394 був затверджений порядок проведення у 2008 році земельних аукціонів.

Указом Президента України від 21.07.2008 №639/2008 дію вказаної постанови зупинено, а в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 11.11.2008 за № 25-рн/2008 у справі №1-46/2008 вказану постанову Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 №394 визнано неконституційною, оскільки питання щодо порядку відчуження, набуття і здійснення права власності, права тимчасового користування (оренди), функції, компетенції органів державної влади і місцевого самоврядування мають врегульовуватися тільки законом.

19.08.2012 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо порядку проведення земельних торгів у формі аукціону" від 05.07.2012 №5077-VI, яким було внесено зміни до статей 135 - 139 ЗК України, якими законодавчо врегульовано порядок проведення земельних торгів (аукціонів).

Таким чином, до серпня 2012 року процедуру та порядок проведення земельних торгів (аукціонів) законодавчо врегульовано не було, що, в свою чергу, унеможливлювало їх проведення, натомість чинне законодавство не містило заборону органам державної влади та місцевого самоврядування розпоряджатися землями державної чи комунальної власності шляхом надання їх у користування, виходячи із встановлених відповідним законом повноважень.

Враховуючи викладене, доводи прокурора про порушення першим відповідачем при передачі в оренду спірної земельної ділянки ч.2 ст.124 ЗК України у відповідній редакції, є безпідставними.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За приписами ст.21 Закону України "Про оренду землі" розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Статтею 5 Закону України "Про оцінку земель" (у відповідній редакції) визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до приписів статті 13 Закону України "Про оцінку земель" проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

За результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (стаття 20 названого Закону).

Статтею 23 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами.

Таким чином, земельним законодавством передбачено обов'язковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, що є необхідним для визначення розміру орендної плати за них.

Втім, як встановлено судами, першим відповідачем не було дотримано встановленого законом порядку визначення орендної плати за спірну земельну ділянку відповідно до проведеної нормативної грошової оцінки; орендна плата за оспореним договором розрахована в порушення порядку її визначення без проведення обов'язкової нормативної грошової оцінки.

За таких обставин, оспорений договір оренди землі від 25.05.2010 суперечить вимогам статті 13 Закону України "Про оцінку земель", приписам статті 15 Закону України "Про оренду землі", у зв'язку чим позовні вимоги прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Водночас, відповідачі під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначили про пропуск прокурором позовної давності при зверненні до суду із даним позовом та просили суд застосувати наслідки пропуску позовної давності.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положенням ч.3 ст.267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Таким чином, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (вказана правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові №6-2407цс15 від 17.02.2016).

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 29 ГПК України (в редакції чинній на момент пред'явлення позову) прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських судів").

Прокурор звернувся до суду з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації.

Таким чином, позивачем у даній справі є Харківська обласна державна адміністрація, у зв'язку із чим перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатись про порушення свого права.

Відповідно статті 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Згідно статті 33 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю.

Голови районних державних адміністрацій регулярно інформують про свою діяльність голів обласних державних адміністрацій, щорічно та на вимогу звітують перед ними.

Голови обласних державних адміністрацій мають право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

Розпорядженням від 23.11.2007 №758 затверджено Регламент обласної державної адміністрації.

Пунктом 14.2. Регламенту передбачено, що облдержадміністрація здійснює контроль за дотриманням райдержадміністраціями законності при виданні розпорядчих документів.

Відповідно до п.14.10. Регламенту копії виданих розпоряджень голів райдержадміністрацій за минулий місяць надсилаються до облдержадміністрації щомісяця в тижневий строк по закінченню відповідного місяця.

У разі, якщо є сумніви щодо законності розпоряджень голів районних державних адміністрацій та/або надання остаточного висновку щодо їх відповідності вимогам чинного законодавства потребує дослідження документів, на підставі яких вони видані, юридичний відділ апарату облдержадміністрації інформує про це голову обласної державної адміністрації шляхом подання відповідної доповідної записки (п.14.13. наведеного вище Регламенту).

Судами також встановлено, що усіма редакціями регламентів обласної державної адміністрації, що діяли з 2007 по 2010 рік, передбачався обов'язок останньої здійснювати контроль за дотриманням районними державними адміністраціями законності при виданні розпорядчих документів, а також обов'язок голів районних державних адміністрацій надсилати до обласної державної адміністрації щомісяця копії виданих розпоряджень.

Розпорядженням №740 від 26.11.2007 затверджено Регламент Золочівської районної державної адміністрації, п.13.3. якого передбачено, що з метою здійснення ефективного контролю з боку облдержадміністрації за діяльністю райдержадміністрацій, загальним відділом апарату райдержадміністрації надсилаються розпорядження, прийняті головою райдержадміністрацій за місяць, на десятий день наступного місяця.

Таким чином, ст.33 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", Регламентами позивача та першого відповідача ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов'язок надсилання Золочівською районною державною адміністрацією виданих нею розпоряджень до Харківської обласної державної адміністрації.

Разом із тим, на облдержадміністрацію покладено обов'язок здійснення контрольних функцій за прийняттям райдержадміністраціями розпоряджень у відповідності до вимог законодавства.

Під час розгляду справи в попередніх судових інстанціях, перший відповідач зазначав, що ним, на виконання вказаних вимог закону та регламентів, направлялись позивачу спірні розпорядження.

Втім, з огляду на те, що згідно з номенклатурою справ Харківської обласної державної адміністрації, листування з питань раціонального та ефективного використання земель і запобігання порушень земельного законодавства зберігається 5 років, тоді як з моменту видання спірних розпоряджень минуло більше 5 років, надати інформацію про отримання зазначених розпоряджень не є можливим.

Приймаючи до уваги вказані вище обставини, суд касаційної інстанції зазначає, що європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Враховуючи наведене, касаційний суд погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про те, що у даному випадку відсутні підстави вважати, що перший відповідач не виконував свій обов'язок щодо направлення щомісячно позивачу копій розпоряджень, зокрема, розпоряджень №418 від 18.07.2007, №192 від 14.03.2008, №98 від 08.04.2010, визнання незаконними та скасування яких є предметом спору у даній справі.

Суди обґрунтовано прийняли до уваги, що процедура надання земельної ділянки в оренду відповідачу тривала з 2007 по 2010 рік. Позивач у даній справі, як контролюючий орган, відповідно до своїх повноважень, повинен був бути обізнаний про прийняття спірних розпоряджень Золочівською районною державною адміністрацією стосовно надання згоди другому відповідачу на виготовлення проекту землеустрою, а згодом його затвердження та передачу в оренду земельної ділянки.

Суди встановили, що прокурор звернувся до Господарського суду Харківської області із даним позовом 26.09.2016, про що свідчить штамп канцелярії суду.

Таким чином, позовна заява подана прокурором після спливу позовної давності тривалістю у три роки. При цьому, причини пропуску позовної давності прокурором документально не обґрунтовані.

Частиною 4 ст.267 ЦК України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене та враховуючи, що прокурор звернувся до господарського суду після спливу позовної давності, про застосування якої відповідачами заявлено до прийняття рішення господарським судом першої інстанції, прокурором не доведено поважні причини пропуску позовної давності, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли ґрунтовного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують, а зводяться до намагання переоцінити встановлені судами обставини і досліджені докази, що згідно з приписами ст.ст.1115, 1117 ГПК України перебуває поза процесуальними межами повноважень суду касаційної інстанції.

Наведене свідчить, що під час прийняття рішення та постанови у справі суди попередніх інстанцій не припустилися порушення або неправильного застосування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а, отже, підстави для їх скасування або зміни та задоволення вимог касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2016 у справі №922/3225/16 залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді О. Яценко

М. Данилова