КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа№ 911/2832/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився.

розглянувши

апеляційну скаргу Фермерського господарства "Родючість"

на рішення Господарського суду Київської області

від 04.10.2016 р.

у справі № 911/2832/16 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія

"НІКО-ТАЙС",

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК

ТРЕЙДСЕРВІСГРУП";

2) Фермерського господарства "Родючість"

про стягнення 72 660,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2016 року позов до Фермерського господарства "РОДЮЧІСТЬ" задоволено повністю.

Стягнуто із Фермерського господарства "РОДЮЧІСТЬ" (26553, Кіровоградська обл., Голованівський р-н, с. Пушкове, вул. Комарова, 1, код 24714454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 33744 (тридцять три тисячі сімсот сорок чотири) гривні 33 копійки пені, 23516 (двадцять три тисячі п'ятсот шістнадцять) гривень 60 копійок 30% річних, 15399 (п'ятнадцять тисяч триста дев'яносто дев'ять) гривень 41 копійка інфляційних втрат, а також 1378 (одна тисяча сімдесят вісім) гривень 00 копійок судового збору.

В задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство "Родючість" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2016 року у справі № 911/2832/16 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 року апеляційну скаргу Фермерського господарства "Родючість" на рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2016 у справі № 911/2832/16 задоволено.

Рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2016 року у справі № 911/2832/16 скасовано.

Постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, буд. 38, кв. 23, ідентифікаційний код 38039872) на користь Фермерського господарства "Родючість" (26550, Кіровоградська обл., Голованівський р-н, с. Розкішне, ідентифікаційний код 24714454) 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн 80 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Доручено Господарському суду Київської області видати наказ на виконання даної постанови.

Матеріали справи №911/2832/16 повернуто до Господарського суду Київської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі №911/2832/16 скасовано.

Справу №911/2832/16 направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 р. апеляційну скаргу Фермерського господарства "Родючість" на рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2016 р. у справі № 911/2832/16 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М., судді: Сітайло Л.Г., Калатай Н.Ф. Розгляд справи призначено на 06.06.2017 р.

17.05.2017 р. через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду представник позивача подав письмові пояснення.

01.06.2017 р. через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду представник позивача подав повідомлення у справі.

Розпорядженням начальника управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/2060/17 від 06.06.2017 р. справу № 911/2832/16, у зв'язку із перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.06.2017р., справу № 911/2832/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017р. апеляційну скаргу Фермерського господарства "Родючість" прийнято до свого провадження колегією суддів у новому складі.

06.06.2017 р. у судове засідання представники сторін не з'явились. Розгляд справи було відкладено на 03.07.2017 року.

Представником позивача подано клопотання, в якому останній просить долучити до матеріалав даної справи ухвалу Господарського суду Київської області від 21.06.2017 року у справі №911/4221/15. Дана ухвала долучена колегією суддів до матеріалів справи у зв'язку з неможливістю подання її до суду першої інстанції.

В судове засідання 03.07.2017 року представники відповідача 1 та відповідача 2 не з'явились.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників відповідача 1 та відповідача 2, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 27 жовтня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРИДЕНТА АГРО" та Фермерським господарством "РОДЮЧІСТЬ" був укладений договір №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу. Відповідно до умов даного Договору ним визначалися умови купівлі-продажу засобі захисту рослин.

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Фермерським господарством "РОДЮЧІСТЬ" взятого на себе грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, 28 вересня 2010 року ТОВ "ТРИДЕНТА АГРО" звернулося до Господарського суду Кіровоградської області із позовною заявою про стягнення із Фермерського господарства "РОДЮЧІСТЬ" суми заборгованості та штрафних санкцій за період із 11.11.2009 року по 28.09.2010 року згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області по справі від 17 грудня 2010 року у справі №6/112, позов ТОВ "ТРИДЕНТА АГРО" задоволено частково.

У зв'язку із подальшим неналежним та несвоєчасним виконанням Фермерським господарством "РОДЮЧІСТЬ" взятого на себе грошового зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС"" звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до ТОВ "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та Фермерським господарством "РОДЮЧІСТЬ" про стягнення заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), розрахованої станом на 04 грудня 2014 року, пені, 30%-річних, інфляційних витрат за період із 29.09.2010р. по 29.10.2015р, розрахованої на суму заборгованості 30846,82 грн., на підставі договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року та Угоди №95/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі №911/4221/15, позов ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" задоволено.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.06.2017 року відмовлено у задоволенні заяви б/н від 15.02.2017 р. (вх. № 8/17 від 15.02.2017 р.) Фермерського господарства „Родючість про перегляд рішення господарського суду Київської області від 17.11.2015 р. у справі № 911/4221/15 за нововиявленими обставинами.

Рішення господарського суду Київської області від 17.11.2015 року у справі № 911/4221/15 залишено без змін.

Зобов'язання Фермерського господарства "РОДЮЧІСТЬ" згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року не виконані.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до змісту ст.115 Господарсько-процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 3 ст. 35 Господарсько-процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 8.2. Договору, за прострочення виконання зобов'язання ПОКУПЕЦЬ зобов'язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Відповідно п. 8.3. Договору, Сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п'ять років з моменту підписання даного Договору.

Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним Договором, здійснюється протягом п'яти років.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.6. Договору, сторони згідно п. 2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що Покупець у випадку прострочення оплати Товару за користування коштами Продавця сплачує на користь остатнього 30% річних.

Згідно із п. 11.1. даного Договору, Договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обома Сторонами до повного виконання Сторонами обов'язків по Договору.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов'язання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

У ТОВ "ТРИДЕНТА АГРО" також виникло право вимоги щодо нарахування заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, 30% річних та інфляційних витрат згідно договору № 058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року за період існування заборгованості.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (стаття 515 Цивільного кодексу України).

Так, 26 січня 2011 року між ТОВ "ТРИДЕНТА АГРО" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено Угоду № К-46-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), відповідно до якої, Первісний кредитор (ТОВ "ТРИДЕНТА АГРО") відступає Новому кредитору (ФОП ОСОБА_2.) право вимоги виконання Фермерським господарством "РОДЮЧІСТЬ" (), зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, 30%-річних та інфляційних втрат, штрафу, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов'язання згідно договору №10 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 06 липня 2009 року.

За Угодою №К-46-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 26 січня 2011 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, 30%-річних, штрафу та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобов'язання згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року (пункт 1.2. Угоди).

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ТОВ "ТРИДЕНТА АГРО" було передано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ФГ "РОДЮЧІСТЬ" обумовленого зобов'язання. У відповідності до ч. 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ТОВ "ТРИДЕНТА АГРО" повідомленням про зміну кредитора у зобов'язані, належним чином повідомило фермерське господарство "РОДЮЧІСТЬ" про зазначені вище обставини.

З моменту укладення даної Угоди, Новий кредитор наділяється всіма правами Первісного кредитора, що випливають із умов договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, по відношенню до Боржника щодо нарахування заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, 30%-річних, штрафу та інфляційних втрат, у зв'язку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов'язання згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року - пункт 2.3. Угоди.

02 липня 2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" було укладено Угоду №95/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ФОП ОСОБА_2.) відступає Новому кредитору (ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС") право вимоги виконання Фермерським господарством "РОДЮЧІСТЬ" (), зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, штрафу, 30%-річних та інфляційних втрат, набутих Первісним кредитором на підставі Договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року та згідно Угоди №К-46-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 26 січня 2011 року, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ФГ "РОДЮЧІСТЬ" грошового зобов'язання згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року.

За Угодою №95/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, штрафу, 30%-річних та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобов'язання згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року (пункт 1.2. Угоди).

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), фізична особа-підприємець ОСОБА_2 було передано Позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ФГ "РОДЮЧІСТЬ" обумовленого зобов'язання. У відповідності до пункту 4.3. Угоди, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 повідомленням від про зміну кредитора у зобов'язані, належним чином повідомило ФГ "РОДЮЧІСТЬ" про зазначені вище обставини.

З моменту укладення даної Угоди, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару), пені, штрафу, 30%-річних та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобов'язання згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року - пункт 2.3. Угоди.

Позивачу передано вищезазначені вимоги у відповідності до норм чинного законодавства України та із дотриманням положень статті 514 ЦК України, у зв'язку із чим, суд погоджується із тим, що позивач є належним та законним кредитором відповідача-2 щодо отримання нарахування пені, 30%-річних та інфляційних втрат та його отримання за період існування непогашеного розміру боргу, в тому числі й станом на 19 вересня 2016 року.

За розрахунком позивача, що знаходиться в матеріалах справи станом на день розгляду справи сума нарахованої пені за період із 04.12.2014 року по 29.10.2015 року на суму боргу 28369,78 грн. та за період із 30.10.2015 року по 19.10.2016 року на суму боргу 59216,60 грн. становить 33 744 (тридцять три тисячі сімсот сорок чотири) гривні 33 копійки, 30% річних за період із 04.12.2014 року по 29.10.2015 року на суму боргу 28369,78 грн. та за період із 30.10.2015 року по 19.10.2016 року на суму боргу 59216,60 грн. становить 23 516 (двадцять три тисячі п'ятсот шістнадцять) гривень 60 копійок, розмір інфляційних втрат за період грудня 2014 року по жовтень року на суму боргу 28369,78 грн. та за період листопада 2015 року по травень 2016 року на суму боргу 59216,60 грн. становить 15 399 (п'ятнадцять тисяч триста дев'яносто дев'ять) гривень 41 копійка.

Розрахунок відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому зазначені вимоги підлягають задоволенню повністю.

Питання щодо нарахування пені, 30%-річних, інфляційних витрат на суму заборгованості 30846,82 грн. згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, за період із 30 жовтня 2015 року по 19 вересня 2016 року, вказаними вище судовими актами, не охоплювалось, а також не здійснювалось нарахування пені, 30%-річних, інфляційних витрат на суму заборгованості (дооцінки вартості товару) 28369,78 грн. згідно договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року, за період із 04 грудня 2014 року (дата виникнення та проведення її обрахунку) по 19 вересня 2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №95/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, 07 квітня 2014 року між ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" (Кредитор) та ТОВ "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (Поручитель) було укладено Договір поруки №07-04-2014-127, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Фермерським господарством "РОДЮЧІСТЬ" () щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) згідно договору купівлі-продажу та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується "основний договір"). - пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №95/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, укладену на підставі договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки:

Пункт 3.1. - Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

У разі порушення боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися з вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. 4.1. договору поруки).

За змістом п. 6.1. договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу приписів статті 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Положеннями статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини..

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Згідно з приписами п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.11.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Таким чином, позивачем в позові заявлено до стягнення 33744,33 грн. пені, 23516,60 грн. 30%-річних, 15399,41 грн. інфляційних втрат.

Під час здійснення апеляційного перегляду рішення, фермерське господарство "Родючість" надало суду додаткові докази, а саме, копію ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 20.10.2011 у справі №6/112 разом із супровідним листом вказаного суду від 25.01.2017 №03-25/602/17.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказаної позиції дотримується також Верховний суд України у своїй постанові від 20.05.2014 №64/366-10.

Ухвала господарського суду Кіровоградської області від 20.10.2011 р. у справі № 6/112, постанова від 19.08.2011 р. відділу Державної виконавчої служби Голованівського районного управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № ВП 24165213, не є належними доказами, що підтверджують факт виконання відповідачем-2 у 2011 році у повному обсязі обовязку по оплаті товару та погашення заборгованості перед позивачем згідно з договором № 058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27.10.2009 р. та судовим наказом № 6/112 від 04.01.2011р. господарського суду Кіровоградської області. Зміст вказаних документів не підтверджує будь-яких оплат та розрахунків, а підтверджує лише повернення судового наказу № 6/112 від 04.01.2011 р. стягувачеві у відповідності до постанови від 19.08.2011 р. відділу Державної виконавчої служби Голованівського районного управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № ВП 24165213 на підставі ст. 47 Закону України „Про виконавче провадження та підставу такого повернення.

За наслідками розгляду спору встановлено обґрунтованість та правомірність вимог позивача про стягнення 33744,33 грн. пені, 23516,60 грн. 30%-річних, 15399,41 грн. інфляційних втрат.

При цьому, позивач просив стягнути відповідні суми солідарно з Фермерського господарства "РОДЮЧІСТЬ" (Боржника) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (Поручителя).

Однак, як вбачається з умов Договору поруки №07-04-2014-127, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Фермерським господарством "РОДЮЧІСТЬ" щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) згідно договору купівлі-продажу та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору - пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №95/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, укладену на підставі договору №058/МО купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 27 жовтня 2009 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки: Пункт 3.1. - Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Таким чином, відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (Поручителя) обмежується 1000 грн. дооцінки вартості товару (курсової різниці).

Оскільки в позові заявлено до стягнення пеня, річні та інфляційні, при цьому позов не містить вимог про стягнення сум дооцінки вартості товару (курсової різниці), вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (Поручителя) безпідставні і з заявлених в позові вимог не виникає солідарного обов'язку.

Крім того, судом встановлено, що право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" реалізовано в судовому рішенні у справі № 911/4221/15.

Відповідно до ч. 3 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В зв'язку з тим, що фермерське господарство «Родючість» було належним чином повідомлено про розгляд Господарським судом Київської області справи №911/2832/16 не подання заяви про застосування строку позовної давності у судді першої інстанції пов'язано з діями самого апелянта.

Відповідно до п. 2 Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішедні сподарських спорів»У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевнм господарським судом.

Скаржником двічі було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду даної справи. Проте заяву про застосування строку позовної давності ним заявлено не було, при цьому заявником не надано доказів на підтвердження неможливості подання такої заяви до винесення оспореного рішення, а відтак у відповідності до наведених вище норм Цивільного кодексу України, позовна давність не може бути застосована судом апеляційної інстанції.

Тому, колегія суддів не приймає заяву про застосування строку позовної давності на стадії апеляційного оскарження.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" підлягають задоволенню шляхом стягнення заявлених сум з боржника Фермерського господарства "РОДЮЧІСТЬ". Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (Поручителя) безпідставні і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2016 року у справі №911/2832/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу №911/2832/16 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло