ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2017 р. Справа № 17-6-14/01-8342
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання І.М. Станковій,

за участю представників:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - директор ОСОБА_1, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 29.06.17;

розглянувши апеляційну скаргу Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.04.2017 про відмову в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання та про видачу дублікату наказу

у справі №17-6-14/01-8342

за позовом: Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області

до відповідача: приватного багатопрофільного підприємства Агросвіт

про стягнення 7800 грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.04.2017 у справі №17-6-14/01-8342 (суддя О.В. Цісельський) у задоволенні заяви Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання та про видачу дублікату наказу в порядку статтей 119, 120 Господарського процесуального кодексу України відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.04.2017 у справі №17-6-14/01-8342 скасувати та постановити нове рішення, яким відновити позивачу пропущений строк для предявлення виконавчого листа до виконання та видати його дублікат.

У судовому засіданні 29.06.2017 представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги висловив заперечення; представник позивача участі не брав, при цьому на адресу суду надіслав клопотання №3591/11 від 22.06.2017 про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Рішенням Арбітражного суду Одеської області від 28.12.2001 у справі №17-6-14/01-8342 (суддя Н.О. Горячук) позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з приватного багатопрофільного підприємства Агросвіт на користь Кілійського районного відділу Пенсійного фонду України, правонаступником якого є Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області, 7800 грн заборгованості по відшкодуванню пенсій призначених на пільгових умовах.

На виконання вказаного рішення судом першої інстанції 08.01.2002 видано відповідний наказ №17-6-14/01-8342.

07.03.2017 позивач звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу №17-6-14/01-8342 до виконання та видачу його дублікату.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на втрату вказаного наказу завідуючим юридичного сектору управління. До вказаної заяви позивачем надано витяг з наказу №40-ос від 02.09.2014 про попередження ОСОБА_2, завідуючого юридичного сектору управління, про неповну службову відповідальність.

Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання та про видачу його дублікату місцевий господарський суд послався на те, що стягувачем не доведено поважності причин пропуску такого строку.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Приписами частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Відповідно до положень статті 21 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на дату його видання, наказ арбітражного суду може бути пред'явлений до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Наказ арбітражного суду, щодо якого стягувач просить поновити строк для пред'явлення до виконання, був виданий 08.01.2002 та повинен був бути пред'явлений до виконання в строк до 08.04.2002.

Заява стягувача про поновлення строків для пред'явлення цього наказу до виконання була подана 07.03.2017, отже зі значним пропуском строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається із заяви, стягувач наводить тільки одну причину пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання - втрату наказу з вини завідуючого юридичним сектором.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вищезазначену причину пропуску строку не можна вважати поважною зважаючи на таке.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 «Пономарьов проти України» суд зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти чи є підстави для поновлення строків.

Згідно з приписами статті 53 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою сторони, прокурора може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений процесуальний строк.

При цьому пропуск процесуального строку в процесуальному праві - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки. Відновлення процесуального строку являє собою визнання судовим органом (суддею) дійсним права вчинити певну процесуальну дію, втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними. Питання про відновлення пропущеного процесуального строку розглядається судом за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи. У заяві повинно міститися обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку. Суд відновлює процесуальний строк, якщо визнає поважними ті причини пропуску строку, про які вказала сторона, а відновлення процесуального строку означає лише, що суд надає дозвіл особі за наведених нею обставин вчинити процесуальну дію, незважаючи на те, що строк для її вчинення пропущено.

Відтак можливість відновлення судом пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання безпосередньо пов'язана із наявністю поважних причин його пропуску, і такою підставою не може бути лише подання заяви стягувачем із зазначенням, що ним пропущено строк з поважних причин.

Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області звертаючись з заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання та про видачу дублікату наказу у даній справі не навело жодної поважної причини.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що вищевказаний наказ не був пред'явлений до виконання своєчасно, оскільки, був втрачений з вини завідувача юридичним сектором. Зазначена причина не є поважною, адже позивач сам керує роботою свого юридичного сектору та може контролювати своєчасність пред'явлення наказів до виконання.

Інші причини, за яких позивач не мав можливості протягом більш як 14 років звернутися до місцевого господарського суду з відповідною заявою, Ізмаїльським обєднаним управління Пенсійного фонду України Одеської області не наведено та жодного доказу не подано.

Враховується колегією суддів також і той факт, що ще у 2014 році позивачеві було відомо про втрату наказу, що вбачається із змісту наказу №40-ос від 02.09.2014 про попередження ОСОБА_2, завідуючого юридичного сектору управління, про неповну службову відповідальність, в тому числі за втрату виконавчого документу №17-6-14/01-8342 на суму 7800 грн.

За таких обставин, Одеський апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні заяви Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу №17-6-14/01-8342 до виконання, оскільки підстави для відновлення такого строку відсутні, стягувачем поважності причин його пропуску належними та допустимими в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не доведено, а з матеріалів оскарження ухвали не вбачається, які саме причини, окрім власної недбалості, перешкоджали позивачу вчасно подати наказ до виконання.

За змістом частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

Отже, у разі поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу суд до закінчення такого строку може видати його дублікат. Проте оскільки правові підстави для поновлення пропущеного процесуального строку відсутні, то відсутні і підстави для видачі дублікату наказу.

При цьому колегія суддів констатує недотримання скаржником вимог процесуального закону, який вимагає, що до заяви про видачу дублікату мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця, приватного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено (частина третя статті 120 Господарського процесуального кодексу України). Жодного із перелічених документів позивачем до заяви про видачу дублікату наказу додано не було.

Враховуючи викладене, а також те, що доводи апелянта щодо порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті оскарженої ухвали від 13.04.2017 у справі №17-6-14/01-8342 не знайшли свого підтвердження, підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового акта колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не вбачає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.04.2017 у справі №17-6-14/01-8342 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 03.07.2017.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна