донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

04.07.2017р. справа №905/3597/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

від позивача:ОСОБА_5 предст. за дов. №747 від 12.12.2016р.
від відповідача: ОСОБА_6 предст. за дов. №01/02 від 10.03.2017р.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, Донецька область

на рішення господарського суду Донецької області
від25.01.2017 року
у справі№905/3597/16 (суддя Бойко І.А.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Укртелеком» м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» м.Дніпро
до відповідача Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, Донецька область
простягнення заборгованості у сумі 306 342,62грн. на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах
ВСТАНОВИВ:

23.12.2016р. позивач, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» м.Київ особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» м.Дніпро звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості у сумі 306 342,62грн. на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах (т.1,а.с.3-5).

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.01.2017р. по справі №905/3597/16 позовні вимоги задоволені у повному обсязі (т.1, а.с.71-73).

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань з компенсації витрат на відшкодування пільг за період 2015 року за договором про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році від 24.03.2015р., тому позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.

Відповідач, Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради звернувся із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Донецької області від 25.01.2017р. у даній справі, в якій просив рішення господарського суду Донецької області від 25.01.2017р. у справі №905/3597/16 скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі (т.1, а.с.93-96).

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неврахування останнім факту, що відшкодування вартості наданих послуг пільговим категоріям громадян здійснюється виключно з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України, про що також зазначено в п.1.2 укладеного договору (Платник здійснює відшкодування витрат за надані послуги пільгової категорії населення відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2015р.» місцевого бюджету, проводить розрахунки за надані послуги в межах своїх кошторисних призначень з державного та місцевого бюджету) не були передбачені кошти для відшкодування пільг окремим категоріям громадян з послуг звязку.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.03.2017р. по справі №905/3597/16 порушено апеляційне провадження (головуючий суддя Колядко Т.М., судді Ломовцева Н.В., Татенко В.М.) за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 25.01.2017 року по справі №905/3597/16 та призначено до розгляду на 03.05.2017р. о 10-00год.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв»язку з прийняттям Вищою радою правосуддя 13.06.2017р. рішення про звільнення ОСОБА_7, яка є головуючим суддею у справі, з посади судді Донецького апеляційного господарського суду, був визначений наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Ломовцева Н.В., Чернота Л.Ф.

У зв"язку з прийняттям Вищою радою правосуддя 20.06.2017р. рішення про звільнення ОСОБА_8, яка є членом судової колегії, з посади судді Донецького апеляційного господарського суду та перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_9 був визначений наступний склад суду, згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів визначений наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., Марченко О.А., Татенко В.М.

Позивач надіслав на адресу Донецького апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу №12СООО-579 від 10.04.2017р., який колегією суддів розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи (т.1, а.с.104-109).

Позивач надіслав на вимогу суду пояснення від 08.06.2017р. № 12СООО-968. які були розглянуті та залучені до матеріалів справи (т.1, а.с.121-177).

Відповідач через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надав пояснення по справі №905/3597/16, які колегією суддів розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи (т.1, а.с.182-191).

У судовому засіданні 21.06.2017р. була оголошена перерва до 04.07.2017р. о 09-15год., відповідно до вимог ст.77 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив суд її відхилити, а рішення господарського суду Донецької області від 25.01.2017р. по справі №905/3597/16 залишити без змін. Крім того, через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надав письмові пояснення, згідно із ст.22 ГПК України, які колегією суддів розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи (т.2, а.с.6-58).

Відповідач у судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення господарського суду Донецької області від 25.01.2017р. та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» є юридичною особою (ідентифікаційний код 21560766), що підтверджується випискою з ЄДР, здійснює свою діяльність на підставі Статуту (а.с.25-29).

ПАТ «Укртелеком» здійснюючи свою діяльність у сфері телекомунікації, надає телекомунікаційні послуги споживачам фізичним особам, в тому числі тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Дніпропетровська філія ПАТ «Укртелеком» є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», що підтверджено Положенням про Дніпропетровську філію Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (а.с.30-30).

Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради є юридичною особою (), що підтверджено випискою з ЄДР (а.с.46-54).

24.03.2015р. між Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневого району (в подальшому Центрального району) Маріупольської міської ради (за договором платник, далі - відповідач) та Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі директора Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» (за договором постачальник, далі - позивач) укладений договір про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році №719-121200, предметом якого є відносини сторін щодо відшкодування витрат, пов»язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення (а.с.11-12).

Постачальник здійснює надання телекомунікаційних послуг (абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при за черговому та пільговому встановлені квартирних телефонів) громадянам, які мають відповідні пільги, а Платник здійснює фінансування пільг, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік, проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень (п.1.2. договору).

Сума договору відповідає кошторисним призначенням на 2015р. і обумовлюється в додаткових угодах, що підписуються сторонами додатково протягом строку дії договору (п.1.4 договору).

Розділом 2 договору сторони визначили зобов»язання сторін.

За умов п.2.1., п.2.1.1. визначено, що Постачальник зобовязаний надавати населенню обумовлені законодавством України пільги на оплату телекомунікаційних послуг (абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при за черговому та пільговому встановлені квартирних телефонів) відповідно до затверджених тарифів і в обсязі, передбаченому Платником у кошторисі доходів і видатків на фінансування цих пільг.

Згідно п.2.1., п.2.1.2. договору, Постачальник зобовязаний щомісяця надавати у відділ персоніфікованого обліку пільговиків Платника:

- до 10 числа місяця, що настає за звітним, надавати на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга встановленого п.10. Постанови КМУ №117 від 29.01.2003р. Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (зі змінами) (надалі Єдиний реєстр);

- до 20 числа місяця, що йде за звітним, надавати відомості про фактично надані послуги на паперових носіях;

- до 06-го числа місяця, другого за звітним, складати акти звіряння сум заборгованості по наданим телекомунікаційним послугам станом на 1 число місяця, що передує звітному.

Умовами п.2.2., п.2.2.2. договору, Платник зобовязується проводити розрахунки за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення, внесені до Єдиного реєстру.

Відповідно п.2.2., п.2.2.3. договору визначено, що щомісяця здійснювати перерахування коштів, передбачених на проведення розрахунків за надані пільги згідно з кошторисом доходів та видатків в межах запланованих призначень на наступні реквізити Постачальника.

Умовами п.6.1. договору, він набуває чинності з моменту підписання його Сторонами та діє по 31.12.2015р., а в частині розрахунків за надані пільги до повного виконання зобовязань за цим Договором.

Даний договір підписаний сторонами у встановленому порядку та скріплений печатками підприємств.

На виконання умов договору про відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги громадянам, що мають право на пільги відповідно до чинного законодавства №719-121200 від 24.03.2015р. (п.2.1.2 договору) позивачем були надані на протязі 2015 року послуги звязку на пільгових умовах населенню м.Маріуполь, Донецької області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались шляхом щомісячного надсилання розрахунків щодо вартості послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, факт надання послуг та відповідно факт їх прийняття з боку відповідача підтверджується актами звіряння заборгованості на загальну суму 306 342,62грн., які наявні у матеріалах справи ( а.с.15-19).

Означені послуги були підписані сторонами без заперечень.

Проте, в порушення умов договору відповідач систематично не виконував свої зобов»язання щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення та не перераховував в повному обсязі кошти в рахунок компенсації витрат позивачу.

Як зазначає позивач, протягом 2015 року відповідач перерахував йому суму у розмірі 740 635,62грн.

Станом на 01.01.2015р. заборгованість по відшкодуванню витрат за надання послуг зв»язку пільговій категорії населення за 2014р. складала 376 344,07грн.

Перерахована відповідачем у жовтні 2015р. сума у розмірі 376 344,07грн. була зарахована позивачем в рахунок погашення заборгованості за 2014р.

Враховуючи наведене, зважаючи на бездіяльність відповідача, за останнім рахується заборгованість у сумі 306 342,62грн., яка не відшкодована на момент подачі позову.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги з посиланням на норми ст.ст. 527, 617 ЦК України, ст. 102 Бюджетного кодексу України, постановами КМУ від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (із змінами), від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (зі змінами і доповненнями) та умовами договору №719-121200 від 24.03.2015р.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги зв»язку пільговим категоріям населення у 2015 році за укладеним договором.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Законом України Про телекомунікації №1280-IV від 18.11.2003р., Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії №2017-III від 05.10.2000р., Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (зі змінами і доповненнями), Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (із змінами).

Як вже зазначалось вище, позивач протягом 2015р. надав телекомунікаційні послуги споживачам, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 та мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. Станом на 01.01.2015р. сума видатків на відшкодування витрат, пов»язаних з наданням пільг склала 306 342,62грн.

Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за 2015р. відповідачем відшкодовані не були, у зв»язку з чим утворилась заборгованість у сумі 306 342,62грн., що підтверджується зведеним розрахунком, який наявний у матеріалах справи (а.с.14).

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність бюджетного фінансування на відшкодування пільг в 2016 році та на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» субвенція з державного бюджету місцевим бюджетом на надання пільг на послуги зв»язку та фінансування кредиторської заборгованості за 2015р. не передбачена (а.с.39-42).

Господарський суд Донецької області, враховуючи доведеність матеріалів справи факту неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов»язань з компенсації витрат на відшкодування наданих пільг за 2015р. за договором №719-121200 від 24.03.2015р., позовні вимоги позивача задовольнив у повному обсязі, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги (послуги звязку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

У відповідності до ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, який визначає правові засади формування та застосування відповідних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993р. №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту, Законом України від 28.02.1991р. № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України від 23.03.2000р. №1584-ІІІ Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001р. №2402-ІІІ Про охорону дитинства, Законом України від 24.03.1998р. № 203/98-ВР Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Згідно з п.п. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 (надалі - Постанова №256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п.3 Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення - є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відтак, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг в м.Маріуполь, Донецька область є Управління праці та соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради. Таким чином, саме на відповідача згідно положень Порядку та Постанови №256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги. Пунктом 2 Постанови №256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними місячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Постановою Кабінету Міністрів України N117 від 29.01.2003р. було запроваджено Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги та затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Пунктом 3 Положення, відповідача визначено уповноваженим органом, який, в тому числі, здійснює ведення обліку пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга".

Згідно з ч. 1 п. 10 Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

У відповідності до п. 11 Положення уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає:

- реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

- акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

На виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», положень укладеного договору, з дотриманням вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007р. №535 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов»язаних наданням пільг « 2-пільга» та Інструкції про порядок її заповнення, у встановлені строки позивачем була заповнена та надіслана відповідачу форма « 2-пільга» для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов»язаних з наданням пільг на паперових та електронних носіях.

Пунктом 11 Постанови КМУ від 29.01.2003р. №117 встановлено, після отримання списків громадян, яким були надані послуги зв»язку на пільгових умовах за формою « 2-пільга» відповідач був зобов»язаний звірити інформацію, що міститься у Реєстрі, з інформацією, яка надійшла від позивача; у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, провести уточнення інформації, що стосується виявлених розбіжностей; скласти акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга» та подати зазначені акти звіряння до фінансового органу Маріупольської міської ради.

Вимоги Постанови №117 кореспондуються з нормами п.5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, що затверджений Постановою №256.

Пунктом 2.2 договору встановлено, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" підприємство звязку зобовязалось щомісяця:

- до 10 числа наступного за звітним місяцем надавати розпоряднику коштів на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці згідно з формою "2-пільга";

- до 15 числа наступного за звітним надавати акти звіряння за формою "3-пільга" за фактично надані послуги звязку громадянам, що мають право на пільги;

- до 20 числа наступного за звітним місяцем надавати розпоряднику коштів на паперових носіях: розрахунки вартості наданих послуг за формою "2-пільга" по кожній категорії пільговиків окремо згідно тарифів, затверджених уповноваженими органами.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачем за наслідками наданих у період 2015р. телекомунікаційних послуг споживачам, які мають пільги, були надані відповідачу розрахунки щодо вартості цих послуг цих послуг, згідно з формою « 2-пільга».

Відповідач був зобов»язаний щомісячно здійснювати розрахунки з позивачем, або у п»ятидений строк з дня отримання субвенції з державного бюджету, або за відсутності такої субвенції - за рахунок коштів місцевого бюджету.

Постановою Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» встановлено, що оскільки ст.530 ЦК України не визначена форма пред»явлення вимоги кредитором останній може здійснювати своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому, якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов»язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв»язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв»язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез»явлення на визначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу не пред»явленою.

Колегія суддів зазначає, що позивач, направляючи документи за формою "2-пільга" та "3-пільга" відповідачу, щомісячно засвідчує факт надання послуг та вказує суму, яка підлягає відшкодуванню, що є письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобов»язання в розумінні ст.530 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов»язку за договором №719-121200 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення із здійсненням відшкодування витрат, пов»язаних з наданням у 2015 році в загальній сумі 306 342,62грн.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо неналежного бюджетного фінансування, з огляду на наступне.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "ОСОБА_7 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі № 11/446, від 15.05.2012р. у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012р. у справі № 15/5027/715/2011.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допоміг, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Аналогічні положення закріплені в абзаці третьому п.2.10 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов»язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012р. №309.

Порядком визначено, що бюджетні зобов»язання та бюджетні фінансові зобов»язання розпорядників бюджетних коштів обліковуються органами Казначейства в бухгалтерському обліку виконання бюджетів та відображаються у звітності про виконання бюджетів. Обсяг бюджетних зобов»язань, взятих установою протягом бюджетного періоду, повинен забезпечити зменшення рівня заборгованості за бюджетними зобов»язаннями минулих періодів та недопущення виникнення заборгованості за бюджетним зобов»язаннями в поточному році.

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону та із договору і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Колегія суддів зазначає, що зобов»язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв»язку, компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За змагальним правилом обов»язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов»язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред»явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Всупереч вимогам чинного законодавства, витрати, понесені позивачем, внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за 2015 року, відповідачем відшкодовані не були, у зв»язку з чим за останнім утворилась заборгованість у розмірі 306 342,62грн., що доведено матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, м.Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 25.01.2017 року у справі №905/3597/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 25.01.2017 року у справі № 905/3597/16 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді О.А.Марченко

ОСОБА_3

Надр.5 прим:1 у справу; 1позивачу; 1 відповідачу; 1 ДАГС; 1ГС Запорізької обл.