ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2017 р.Справа № 916/572/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів М.А. Мишкіної, С.В. Таран

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача не зявився, про день, час та місце апеляційного перегляду повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю СК Петроліум

на рішення господарського суду Одеської області від 18.05.2017 року

у справі № 916/572/17

за позовом Комунального підприємства Кривбасводоканал

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю СК Петроліум

про стягнення 166434,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року Комунальне підприємство Кривбасводоканал звернулось до місцевого господарського суду з позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю СК Петроліум про стягнення 166434,85 грн., з яких: 147804,24 грн. основного боргу, 7483,35 грн. пені, 10346,30 грн. 7% штрафу, 800,96 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 13.02.2013 року №99, укладеного між сторонами, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, на яку останнім нараховано пеню, 7% штрафу та 3% річних.

У відзиві на позов, відповідач зазначив про його необґрунтованість та безпідставність.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.05.2017 року (суддя Цісельський О.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 23.05.2017 року, позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 147804,24 грн. основного боргу, 7483,35 грн. пені, 10346,30 грн. штрафу, 800,96 грн. 3% річних та 2496,52 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач 02.06.2017 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.06.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У запереченнях на апеляційну скаргу, позивач просив залишити її без задоволення, рішення суду без змін.

29.06.2017 року до початку судового засідання до канцелярії суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку із хворобою представника ТОВ СК Петроліум. Вказане клопотання розглянуто судовою колегією та відхилено з підстав ненадання доказів неможливості прибуття в призначене судове засідання та з огляду на те, що в силу норм ГПК України явка сторін не є обовязковою та не була визнана такою судом апеляційної інстанції.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

13 лютого 2013 року між КП "Кривбасводоканал" (Виробник) та ТОВ "СК Петроліум" (Споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого постачання питної води і водовідведення №99, згідно з п. п. 1.1., 1.2., 1.3 якого, предметом договору є надання Виробником Споживачу послуг з централізованого постачання питної води та водовідведення до межі балансової належності мереж. Виробник зобов'язався забезпечити Споживача питною водою, виробництво якої здійснює ДПП "Кривбаспромводопостачання" та прийняти від нього стічні води на підставі Правил приймання стічних вод у комунальну каналізаційну мережу м. Кривого Рогу, затверджених рішенням сесії Криворізької міської ради від 29.09.2004 року №2202. Споживач зобовязався прийняти та оплатити надані послуги за встановленими тарифами.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3. Договору орієнтований обсяг послуг визначається на підставі розрахункової заявки Споживача, узгодженої районним відділом Водозбуту Виробника, яка є невідємною частиною договору. Загальний обсяг послуг з централізованого постачання питної води орієнтовно складає 88050,88 куб. м./рік. Загальний обсяг послуг з централізованого водовідведення стічних вод орієнтовно складає 87359,28 куб. м./рік.

За приписами п. 3.1. Договору тарифи на послуги водопостачання та водовідведення на день підписання договору затверджені постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг №222 від 22.10.2011 року за 1 куб. м. без ПДВ: вода питна 3,74 грн.; стоки 4,24 грн. Вартість послуг може бути змінена відповідно до вимог чинного законодавства України.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що розрахунки за надані послуги водопостачання та водовідведення здійснюються споживачем у грошовій формі протягом трьох банківських днів після предявлення платіжного доручення, рахунку або квитанції.

За умовами п. 6.1. Договору Споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим Договором за несвоєчасну оплату послуг водопостачання та водовідведення у термін, зазначений у п. 4.2. цього Договору, Споживач сплачує на користь Виробника пеню у розмірі 0,5% від суми платежу за кожен день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад тридцяти днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості.

За змістом п.п. 10.1., 10.2 Договору останній набирає чинності з 01.01.2013 року і діє в частині надання послуг водопостачання і водовідведення до 31.12.2015 року, а в частині здійснення розрахунків за надані послуги - до повного погашення заборгованості. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не заявить про намір його розірвати або внести в нього зміни.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками (а.с. 11-14).

За твердженням позивача, 15.11.2016 року, під час огляду систем водопостачання та водовідведення об'єкту, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Старовокзальна, 62, встановлено факт витоки води на мережі відповідача до приладу обліку води, про що представниками КП Кривбасводоканал складено акт №218 ТІ від 17.11.2016 року (а.с. 20), з якого вбачається, що згідно п. 10.1. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 27.06.2008 року №190 є без обліковим водокористуванням.

На підставі виявлених порушень, позивачем здійснено розрахунок витрат за період з 17.10.2016 року по 17.11.2016 року води в обсязі 13565 куб. м. та стоків у обсязі 13565 куб. м., розмір яких загалом складає 147804,24 грн., та виставлено відповідачу рахунок №105/10547/п33 від 30.11.2016 року для оплати вказаної заборгованості (а.с. 21, 60).

Крім того, позивачем на утворену заборгованість нараховано відповідачу пеню у розмірі 7483,35 грн., 7% штрафу у розмірі 10346,30 грн. та 3% річних у розмірі 800,96 грн. за період з 06.12.2015 року по 10.02.2017 року.

Несплата відповідачем основного боргу та наслідків неналежного виконання грошового зобовязання у добровільному порядку, стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на слідуюче.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України господарські зобовязання, що виникли на основі договору, існують впродовж його строку.

Зобовязання в свою чергу, згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

В силу ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За вимогами п. 10.1. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 27.06.2008 року №190, у разі виявлення витоку води через зіпсування санітарно-технічних приладів та арматури, пошкодження внутрішньої (у тому числі внутрішньобудинкової) мережі водопостачання, нераціонального використання води, у випадку, коли засіб обліку на вводі відсутній або не працює з вини споживача, останній здійснює розрахунок за воду з виробником згідно з п. 3.3 цих Правил. Розрахунок з виробником за нераціональне використання води внаслідок витоків здійснює споживач, у якого на балансі, в експлуатації, обслуговуванні перебуває внутрішньобудинкова система водопостачання. Виробник має право разом із споживачем здійснювати відповідно до умов договору вибіркову перевірку технічного стану внутрішньобудинкової системи водопостачання споживача, про що складається акт.

Пунктом 3.3. означених Правил встановлено, що у разі без облікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Згідно ч. 1 ст. 235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку.

За змістом ст. 236 Господарського кодексу України у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій: 1) одностороння відмова від виконання свого зобов'язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов'язання другою стороною; відмова від оплати за зобов'язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони; відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо; 2) відмова управненої сторони зобов'язання від прийняття подальшого виконання зобов'язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов'язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо); 3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо; 4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов'язання. Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Отже, оперативно-господарські санкції є заходами, що припиняють, змінюють попередні зобовязання (умови їх виконання та визначення), чи є підставами для виникнення нових зобовязань сторін. Зміст зобовязання, яке змінилося чи виникло у звязку зі застосуванням оперативно-господарської санкції, встановлюється виходячи з правової природи цього зобовязання.

Таким чином, оперативно-господарська санкція у вигляді зміни способу визначення без облікового водокористування для відповідача не є тотожною зобовязанню з її сплати.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем зобовязання в частині проведення оплати без облікового водокористування не виконані, у зв'язку з чим місцевий господарський суд цілком правомірно та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за без облікове водокористування в сумі 147804,24 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 7483,35 грн. пені, 10346,30 грн. 7% штрафу, 800,96 грн. 3% річних за період з 06.12.2015 року по 10.02.2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 546, ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України виконання зобовязань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин, щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1-2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 6 ст. 223 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок позивача 7% штрафу у розмірі 10346,30 грн., встановив, що його зроблено правильно, а тому господарський суд Одеської області обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заявлену суму штрафу.

Колегія суддів, здійснивши власний розрахунок пені за період з 06.12.2015 року по 10.02.2017 року встановила її розмір у сумі 7580,62 грн., проте позивачем заявлено до стягнення пеню у меншому розмірі - 7483,35 грн., а відтак суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача саме заявлену суму пені.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія, перевіривши розрахунок позивача 3% річних, дійшла висновку, що він зроблений вірно, а відтак місцевий господарський суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 800,96 грн. 3% річних.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують вищевикладеного, а відтак судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий за апеляційний перегляд не відшкодовується скаржнику.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 18.05.2017 року у справі № 916/572/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 30.06.2017 року

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя С.В. Таран