ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Справа № 912/3307/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівДанилової М.В., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Долинські об'єднані мережі", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року
у справі господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Долинські об'єднані мережі", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.
простягнення 90 899, 64 грн.

за участю представників

позивача: Пац В.О.,

відповідача: Бондаренко О.В.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі за текстом - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Долинські об'єднані мережі" (далі за текстом - ТОВ "Долинські об'єднані мережі") про стягнення 52 232, 54 грн. пені, 36 017, 24 грн. інфляційних втрат та 2 649, 86 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 29.09.2016 року справу передано за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2016 року провадження у справі припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю з 30.11.2016 року предмета спору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2016 року у справі - скасовано, а справу направлено до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду по суті.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Долинські об'єднані мережі" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року, а ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2016 року залишити в силі.

Позивачем відзиву на касаційну скаргу відповідача подано не було.

В судовому засіданні представник відповідача просив касаційну скаргу задовольнити, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року - скасувати, а ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2016 року залишити в силі, а представник позивача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.11.2014 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ТОВ "Долинські об'єднані мережі" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 2089/15-КП-18 (далі за текстом - Договір), за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти за оплатити цей природний газ (надалі газ) на умовах Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Згідно з п. 2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року газ обсягом до 157,00 тис. куб. м.

За умовами п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта; акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. Ціна до сплати з урахуванням зборів, податку на додану вартість та тарифу на транспортування загалом за 1 000 куб. м. природного газу становить 5 568, 70 грн., крім того ПДВ 20 % - 1 113, 74 грн., всього з ПДВ 6 682, 44 грн. (п. п. 5.1, 5.2 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання покупцем п. 6.1 цього Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За змістом п. 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

Протягом договірного періоду сторони вносили зміни до Договору в частині ціни газу, порядку та умов проведення розрахунків, про що укладено Додаткові угоди № 1 від 30.01.2015 року, № 2 від 10.02.2015 року, № 3 від 10.03.2015 року, № 4 від 15.04.2015 року, № 5 від 15.05.2015 року, № 6 від 05.06.2015 року, № 7 від 20.07.2015 року, № 8 від 30.07.2015 року.

Враховуючи внесені зміни, остаточна ціна газу з урахуванням цільової надбавки до затвердженого тарифу, тарифу на транспортування, податку на додану вартість до сплати становить за 1 000 куб. м. природного газу 7 395, 50 грн., крім того ПДВ 20 % 1 479, 10 грн., всього з ПДВ 8 874, 60 грн.

На виконання умов Договору позивач протягом січня - квітня 2015 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 534 009, 23 грн., про що сторонами підписані акти приймання-передачі природного газу: 31.01.2015 року за січень 2015 року на суму 197 693, 29 грн., 28.02.2015 року за лютий 2015 року на суму 151 496, 36 грн., 31.03.2015 року за березень 2015 року на суму 145 410, 60 грн., 30.04.2015 року за квітень 2015 року на суму 39 408, 98 грн.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю, але оплати здійснював несвоєчасно, з порушенням строків, встановлених п. 6.1 Договору, що підтверджується довідкою по операціям за рахунком ТОВ "Долинські об'єднані мережі".

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача 52 232, 54 грн. пені за період з 15.02.2015 року по 28.07.2015 року, 36 017, 24 грн. втрат від інфляції за період з березня 2015 року по липень 2015 року, 2 649, 86 грн. 3 % річних за період з 15.02.2015 року по 28.07.2015 року.

Припиняючи провадження у справі місцевий господарський суд виходив з того, що 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який розповсюджується на відповідача як теплопостачальне підприємство та підприємство, що сплатило заборгованість за природний газ до вступу в дію цього Закону, а тому, враховуючи, що станом на день набрання чинності цим Законом заборгованість за природний газ, поставлений за Договором купівлі-продажу природного газу № 2089/15-КП-18 від 27.11.2014 року, була відсутня, то відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону нараховані пеня, інфляційні втрати та 3 % річних підлягають списанню з 30.11.2016 року, у зв'язку з чим на час розгляду справи предмет спору припинив існування в силу приписів вказаного Закону, а провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмета спору.

Апеляційний господарський суд не погодився з такими висновками місцевого господарського суду, вказавши про те, що відповідно до положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" у відповідача з 30.11.2016 року виникло право на списання заборгованості зі сплати пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних, але не автоматично, а відповідно до певної процедури, яка має засвідчуватись певними документами, у зв'язку з чим висновки місцевого господарського суду про відсутність предмета спору є передчасними, а ухвала суду про припинення провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи до місцевого господарського суду для розгляду по суті.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірними висновки апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Як вірно зауважено апеляційним господарським судом, 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року № 1730-VIII, в ст. 3 якого визначено порядок участі підприємств у процедурі врегулювання заборгованості та відповідно до якої для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

В ч. 3 ст. 7 Закону регламентовано, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на вищенаведені законодавчі приписи, суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що відповідно до вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" сам факт повного погашення відповідачем заборгованості за спожитий природний газ, поставлений за Договором купівлі-продажу природного газу № 2089/15-КП-18 від 27.11.2014 року, до вступу в дію 30.11.2016 року цього Закону не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат, процентів річних, оскільки такому списанню обов'язково передує включення боржника за встановленою Законом процедурою до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Однак, відповідачем не надано доказів його участі у процедурі врегулювання заборгованості у визначеному Законом порядку або відмови у списанні спірних сум у встановленій Законом процедурі врегулювання заборгованості, у зв'язку з чим місцевий господарський суд дійшов передчасних висновків щодо відсутності предмета спору та наявності правових підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Водночас, враховуючи положення Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку, що у відповідача з 30.11.2016 року виникло право на списання заборгованості зі сплати пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних, але не автоматично, а відповідно до певної процедури, яка має засвідчуватись певними документами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність скасування ухвали місцевого господарського суду, якою припинено провадження у справі у зв'язку з тим, що погашення відповідачем заборгованості перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за спожитий природний газ відбулось до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а, отже, нараховані пеня, інфляційні втрати та 3 % річних підлягають списанню відповідно до норм вищезазначеного Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вірними висновки суду апеляційної інстанції щодо необхідності скасування ухвали місцевого господарського суду про припинення провадження у справі як такої, що прийнята без дослідження у повному обсязі обставин справи та за відсутності доведення обставин, з якими закон пов'язує припинення провадження, що призвело до прийняття ухвали з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне відзначити, що доводи ТОВ "Долинські об'єднані мережі", викладені у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акту не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року у справі № 912/3307/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.В. Данилова

В.О. Швець