КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. Справа№ 910/10779/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Любові Олександрівни

на рішення Господарського суду м. Києва від 16.03.2017

у справі № 910/10779/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Любові Олександрівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа-1),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний банк України (третя особа-2),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович (третя особа-3)

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

за участю представників:

від позивача: представник Бондаренко М.Г. (довіреність №04 від 17.01.2017);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи-1: представник Шевченко П.В. (довіреність №27-4803/17 від 01.03.2017);

від третьої особи-2: не з'явився;

від третьої особи-3: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» (надалі - ПАТ «УПБ») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Любові Олександрівни звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (надалі - ТОВ «ФК Аурум Фінанс») про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрованого за №6271, що був укладений між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК Аурум Фінанс»; про зобов'язання ТОВ «ФК Аурум Фінанс» повернути на користь ПАТ «УПБ» право майнової вимоги, отриманої за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015, що укладений між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК Аурум Фінанс»; про повернення оригіналів документів, що отримані, згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями наступного боржника, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1):

- кредитний договір №847 від 06.06.2012;

- договір поруки №847-1 від 06.06.2012;

- договір застави майнових прав на грошові кошти №847-2 від 06.06.2012;

- договір поруки №847-3 від 06.06.2012;

- іпотечний договір від 06.06.2012 нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим №1073;

- договір купівлі-продажу квартири від 06.06.2012, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської обл. Мургою С.Г. за реєстровим №1069;

- витяг з державного реєстру правочинів №11413041 від 06.06.2012;

- витяг про державну реєстрацію прав на квартиру №35558510 від 19.09.2012;

- технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1

Також позивач просив суд внести запис про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно та про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно іпотекою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема: щодо квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_8 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості, посвідченого Мургою С.Г., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області 06.06.2012, за реєстровим №1069 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 06.06.2012 за номером правочину №5038579. Відомості про предмет іпотеки викладені у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно №34345852, виданому комунальним підприємством Бориспільської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» від 31.05.2012, де обтяжувачем/іпотекодежателем зазначене - ПАТ «УПБ», ідентифікаційний код 19019775, юридична адреса: м. Київ, вул. М. Раскової, 15.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016, у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції виходив з того, що господарські суди в порушення вимог ст. 43 ГПК України не надали належної правової оцінки усім обставинам справи, зокрема, щодо наявності реальної можливості оплати за спірним правочином, у тому числі з урахуванням спеціальних обмежень щодо порядку розрахунків, введених постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.02.2017 справа №910/10779/16 прийнята суддею Пінчуком В.І. до свого провадження.

У ході розгляду справи представник позивача, посилаючись на погашення позичальником відповідачу кредитної заборгованості за кредитним договором №847 від 06.06.2012, подав заяву про зміну предмету позову, яка була прийнята судом та згідно якої позивач просив суд: 1) застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований за №6271, що укладений між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК Аурум Фінанс», шляхом відновлення становища, яке існувало до укладення договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, у тому числі відновлення статусу ПАТ «УПБ», як іпотекодержателя та/або обтяжувача, - 2) визнавши наявність у ПАТ «УПБ» права майнової вимоги до ОСОБА_8 за кредитним договором №847 від 06.06.2012 та договорами забезпечення; 3) зобов'язати ТОВ «ФК Аурум Фінанс» повернути оригінали документів, згідно актів приймання - передачі від 27.05.2015, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1):

- кредитний договір № 847 від 06.06.2012;

- договір поруки № 847-1 від 06.06.2012;

- договір застави майнових прав на грошові кошти №847-2 від 06.06.2012;

- договір поруки № 847-3 від 06.06.2012;

- іпотечний договір від 06.06.2012, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим №1073;

- договір купівлі-продажу квартири від 06.06.2012, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської обл. Мургою С.Г. за реєстровим №1069;

- витяг з державного реєстру правочинів №11413041 від 06.06.2012;

- витяг про державну реєстрацію прав квартири № 35558510 від 19.09.2012;

- технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1

4) стягнути з ТОВ «ФК Аурум Фінанс» на користь ПАТ «УПБ» кошти, набуті останнім внаслідок укладення нікчемного правочину, що сплачувались позичальником та/або поручителем (ОСОБА_8./ОСОБА_10.) в рахунок погашення кредитної заборгованості, відповідно до кредитного договору №847 від 06.06.2012 в розмірі 208 232,03 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі № 910/10779/16 в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням господарського суду першої інстанції, ПАТ «УПБ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Любові Олександрівни звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.05.2017.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва без змін.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017, 01.06.2017 та 15.06.2017 розгляд апеляційної скарги, в порядку статті 77 ГПК України, відкладався на 01.06.2017, 15.06.2017 та 27.06.2017 відповідно.

У судове засідання 27.06.2017 треті особи 2, 3 та відповідач своїх уповноважених представників не направили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення даним особам відповідних поштових відправлень.

Вислухавши думку представника позивача та третьої особи 1, враховуючи, що треті особи 2, 3 та відповідач не повідомили суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції та не заявили клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні 27.06.2017 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі №910/10779/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вимоги апеляційної скарги підтримав, вважає її обґрунтованою, у зв'язку з чим просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, а судове рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

27.06.2017 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи 1, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 26.05.2015 між ПАТ «УПБ» (у тексті договору - первісний кредитор, сторона 1) та ТОВ «ФК Аурум Фінанс» (у тексті договору - новий кредитор, сторона 2) було укладено договір про відступлення прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим №6271.

Відповідно до п. 1 вказаного договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до ОСОБА_8 (у тексті договору - боржник), а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права грошової вимоги кошти у сумі, визначеній в п. 5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги:

- за кредитним договором №847 від 06.06.2012, з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього, що укладений між позивачем та боржником;

- за іпотечним договором від 06.06.2012, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим №1073, згідно якого в іпотеку передано квартиру №165 за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Щасливе, вул. Лесі Українки, 14;

- за договором поруки №847-1 від 06.06.2012 (поручитель 1 - ТОВ «Сіті-Стейт»);

- за договором застави майнових прав на грошові кошти №847-2 від 06.06.2012;

- за договором поруки №847-3 від 06.06.2012 (поручитель 2 - ОСОБА_10 ).

Згідно з пунктом 2 договору про відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно, права вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісій та штрафних санкцій за кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу прав вимоги, вказаний в пункті 3 цього договору, а також всі права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Відповідно до п. 5. договору відступлення права вимоги від 26.05.2015 за відступлені права вимоги новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 142 669,90 грн, які сплачуються відповідачем позивачу протягом двох банківських днів з дня укладення цього договору за наступними реквізитами: отримувач платежу: публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк», Банк отримувача: публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк», № рахунку: 0847, ідентифікаційний код: 19019775, МФО: 300205.

Пунктом 6 вказаного договору визначено, що права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання Акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі.

Як вбачається з наданого відповідачем платіжного дорученням №67 від 27.05.2015, ТОВ «ФК Аурум Фінанс» перерахувало ПАТ «УПБ» грошові кошти в розмірі 142 669,90 грн як плату за відступлення прав вимоги за кредитними зобов'язаннями згідно договору відступлення прав вимоги від 26.05.2015 (а.с. 97, т. 1).

27.05.2015 на виконання умов договору відступлення прав вимоги позивачем та відповідачем було підписано Акт приймання-передачі прав вимоги, відповідно до п. 3 якого сторони підтвердили, що розрахунки за вищевказаними договорами проведені в повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної (а.с. 99, т.1).

05.06.2015 ТОВ «ФК Аурум Фінанс» було направлено боржнику та поручителю 2 повідомлення №2705/15-01 від 27.05.2015 про відступлення права грошової вимоги та всіх інших пов'язаних з нею прав, яке отримано останніми 08.06.2015 (а.с. 100-102, т. 1).

03.12.2015 борг ОСОБА_8 за Кредитним договором №847 від 06.06.2012 був погашений, про що свідчить Довідка №0312/15-04 від 03.12.2015 (а.с. 126, т. 1).

Крім того, до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію відповідача іпотекодержателем за іпотечним договором, що підтверджується витягом №38122070 (а.с. 98, т. 1).

Разом з тим, постановою Правління Національного банку України №348 від 28.05.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «УПБ» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №107 від 28.05.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ», згідно з яким розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в банку призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» було запроваджено на три місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.

Постановою Правління Національного банку України №562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Український професійний банк» та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішення №158 від 28.08.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Уповноваженою особою, згідно наказу №26/ТА від 29.05.2015, створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ».

За результатами перевірки було складено Протокол №8 від 24.07.2015, який затверджений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «УПБ» Пантіною Л.О., з якого вбачається, що комісія дійшла висновку про те, що Договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений 26.05.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований за №6271, за умовами якого, ПАТ «УПБ» відступило (передало) ТОВ «ФК Аурум Фінанс» належні банку майнові права за Кредитним договором №847 від 06.06.2012, укладеним між ОСОБА_8 та ПАТ «УПБ», за Договором поруки №847-1 від 06.06.2012, за Договором застави майнових прав на грошові кошти №847-2 від 06.06.2012; за Договором поруки №847-3 від 06.06.2012; за Іпотечним договором укладеним між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_8, нотаріально посвідченим 06.06.2012, приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим №1073, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, є нікчемним згідно п.п. 1, 2, 7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, виявлені ознаки нікчемності правочину зафіксовано у вигляді Наказу Уповноваженої особи Фонду від 07.08.2015 №118/ТА (а.с. 30, т. 1).

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Матеріалами справи підтверджується, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ» Пантіною Л.О. ТОВ «ФК Аурум Фінанс» було надіслано повідомлення від 03.08.2015 №01-10/3269 про нікчемність договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6271, в якому позивач просив повернути протягом десяти днів всі отримані згідно з умовами нікчемного договору оригінали документів (кредитні договори, договори забезпечення, всі інші документи відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2015) (а.с. 103, т. 1).

Листом №1109/15-27 від 11.09.2015 ТОВ «ФК Аурум Фінанс» зазначило, що повідомлення є безпідставним та необґрунтованим, оскільки жодних фактів, які свідчили б про порушення чинного законодавства, в тому числі вказаної в повідомленні норми (п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб) під час укладення Договору, не зазначено; Договір про відступлення прав вимоги - чинний та укладений з дотриманням вимог чинного законодавства України (а.с. 104, т. 1).

У зв'язку з невиконанням відповідачем вимог щодо повернення позивачу документації, яка була отримана ним на підставі договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору відступлення прав вимоги від 26.05.2015, який, за його твердженнями, є нікчемним на підставі пунктів 1, 2, 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Обґрунтовуючи підстави нікчемності договору позивач вказував, що прийнявши виконання (платежі) за договором відступлення прав вимоги від відповідача з його поточного рахунку в банку, останнім було порушено вимоги постанови Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні були проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України, в той час як всі розрахунки за спірним договором проводились через внутрішні рахунки банку.

Крім того, позивач стверджував, що банк, уклавши договір, безоплатно здійснив відчуження майна (активів банку), оскільки, враховуючи відсутність у банку грошових коштів на власних рахунках, фактично грошові кошти до банку не надходили, натомість були проведені штучні банківські транзакції, а саме здійснені облікові записи по рахунку відповідача.

Також ПАТ «УПБ» зазначає, що умови договору відступлення прямо передбачають передачу контрагенту (відповідачу у справі), що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договорами забезпечення, отже, надають кредитору переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач наголошує на тому, що позивачем не доведено нікчемність правочину, а тому вимоги про застосування наслідків нікчемності правочину є безпідставними. При цьому, ТОВ «ФК Аурум Фінанс» вказував на те, що за наявності заперечень іншої сторони, посилання позивача на нікчемність правочину за ознаками ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є безспірним, у зв'язку з чим суду необхідно надати правову оцінку правочину на предмет його нікчемності, з урахуванням усіх обставин у спірних правовідносинах.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час укладення договору відступлення прав вимоги позивачем та відповідачем не було допущено вказаних в ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обставин, що могли стати підставою нікчемності правочину.

При цьому, місцевий господарський суд визнав необґрунтованими посилання позивача на нікчемність договору у зв'язку з порушенням обмежень, встановлених Постановою НБУ від 30.04.2015, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину та відсутність доказів звернення позивача з позовом до суду про визнання недійсним вказаного договору.

В апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що за відсутності коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» не мало ні можливості, ні правових підстав для виконання платіжного доручення №67 від 27.05.2015 з перерахування коштів та, власне, перерахувати такі кошти, у зв'язку з чим реально кошти до банку не надходили, натомість відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань. Крім того, скаржник зазначає, що за наслідком дій з відчуження активів не було підвищено ані ліквідність, ані платоспроможність проблемного банку, що зумовило віднесення банку до категорії неплатоспроможних. При цьому, наслідком укладення договору про відступлення права вимоги є забезпечення виконання банком грошових зобов'язань перед відповідачем, даний правочин є безоплатний та направлений на зміну черговості задоволення кредиторських вимог до банку, а отже, як стверджує позивач, є нікчемним.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи скаржника вважає частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон).

Пунктами 3, 4 частини другої статті 37 Закону передбачено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд) безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частинами 1, 2, 4 ст. 38 Закону (в редакції чинній на дату запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ») встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 38 Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема, з таких підстав (пункти 1,2,7):

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 38 Закону Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

З витягу з протоколу №8 від 24.07.2015 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) вбачається, що спірний правочин підпадає під критерії нікчемності, визначені пунктами 1, 2, 7 частини 3 статті 38 Закону, а як на підставу для віднесення їх до нікчемних Уповноваженою особою Фонду зазначено, що станом на дату укладення таких договорів відповідач був кредитором позивача, зокрема, за договором банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та Депозитним договором №245 строкового банківського вкладу «Депозитна лінія «Гнучка» від 20.05.2015 (а.с. 31-36, т. 1).

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514, частини 1 статті 517 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, спірний договір за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 судам відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 Цивільного кодексу України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 визначено, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на нікчемність правочину за ознаками пунктів 1,2,7 частини 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не є безспірним, з огляду на те, що інша сторона вказане заперечує, у зв'язку з чим необхідно надати правову оцінку нікчемному договору, з урахуванням усіх обставин у спірних правовідносинах, тобто спірний договір є оспорюваним.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 14.06.2016 у справі №916/3404/15.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Згідно з пунктом 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК України, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Наведене право суду не порушує принципу диспозитивності сторін у господарському процесі, оскільки, як виняток, передбачено положеннями статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрованого за №6271 та необхідність застосування наслідків визнання недійсним нікчемного правочину, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 38 Закону правочини неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, у разі якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного провадження, апелянт зазначає, що спірний правочин був оплатним, а тому останній не може бути віднесено до нікчемних на підставі вказаного пункту.

При цьому, доказами оплатності такого правочину, на думку відповідача, є платіжне доручення від 27.05.2015 №67, відповідно до якого відповідач перерахував на рахунок позивача 142 669,90 грн як плату за відступлення прав вимоги за кредитними зобов'язаннями згідно договору відступлення прав вимоги від 26.05.2015 (а.с. 97, т. 1).

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що вказане платіжне доручення фактично виконано не було, а тому позивач на підставі спірного правочину безоплатно здійснив відчуження майна.

Так, частиною шостою статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на дату винесення постанови правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ) передбачено, що Національний банк України має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду, що використовується, як правило, одночасно із заходами впливу, встановленими статтею 73 цього Закону. Під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Постановою правління НБУ від 30.04.2015 №293/БТ «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» були встановлені певні обмеження у господарській діяльності Банку як юридичної особи, що входить до банківської системи України, зокрема: 1) заборонено передавати в забезпечення майно та активи Банку, 2) заборонено Банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки, 3) всі розрахунки у національній валюті повинні здійснюватися виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ.

Згідно з положеннями Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 16.08.2006 №320, консолідований кореспондентський рахунок - це кореспондентський рахунок, що відкритий у Національному банку України і на якому об'єднані кошти банку та його філій для роботи банку у СЕП за відповідною моделлю обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку.

Тобто, з урахуванням обмежень, встановлених постановою правління НБУ від 30.04.2015 №293/БТ, саме з такого рахунку мали б списуватись кошти під час проведення банківських операцій з перерахування коштів з рахунків клієнтів банку, і саме на такому рахунку кошти мали б відображатися у разі їх реального надходження до банку.

В силу приписів Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банку України від 21.01.2004 №22, безготівкові розрахунки це - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Преамбулою цієї ж Інструкції визначено, що розрахунковий документ - це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

У свою чергу, платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Разом з тим, пункт 1.12. вказаної Інструкції визначає алгоритм дій банку у разі неможливості виконання платіжного доручення клієнта через відсутність коштів на кореспондентському рахунку банку.

Відповідно до вказаного пункту банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: «Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку»; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Отже, законодавець визначив, що за відсутності коштів на кореспондентському рахунку банку платіжне доручення клієнтів не виконується, адже банк не може проводити безготівкові платежі клієнтів (електронні кошти), якщо такі кошти не має сам банк.

З матеріалів справи, зокрема, з довідки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ», вбачається, що залишок коштів у національній валюті на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» станом на 27.05.2016 становить 43 805,61 грн (а.с. 80, т. 1).

Наведене свідчить, що в результаті вказаної операції відбулось коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань, а не реальне надходження коштів за відступлення права вимоги на рахунок позивача.

При цьому, сама лише наявність умови у договорах щодо подальшої оплати не дає підстави вважати правочин оплатним, в даному випадку навіть за наявності відмітки банку про проведення банківської операції без належного урахування наведеного вище.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ» правомірно, в силу приписів пункту 1 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», віднесла договір відступлення права вимоги від 26.05.2015 до нікчемних.

Щодо доводів позивача на нікчемність спірного договору з посиланням на пункт 2 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вказаного пункту, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, за якими банк до дня визнання його неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Як вже зазначалося вище, постановою Правління Національного банку України №348 від 28.05.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «УПБ» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» фінансове оздоровлення банку - це відновлення платоспроможності банку та приведення фінансових показників його діяльності у відповідність із вимогами Національного банку України.

Під поняттям платоспроможності розуміється спроможність банку виконати законні вимоги кредиторів. При цьому платоспроможність банку характеризується рівнем забезпеченості фінансових зобов'язань банку власним капіталом (ліквідними активами). Неплатоспроможність банку визначається як його неспроможність протягом одного місяця в повному обсязі виконати законні вимоги кредиторів через відсутність коштів або зменшення розміру капіталу банку до суми, що становить менше третини суми, встановленої Національним банком як мінімально необхідної.

Пунктом 1.1 Глави 1 Розділу V Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 28.08.2001 №368 визначено, що ліквідність банку - це здатність банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов'язань, яка визначається збалансованістю між строками і сумами погашення розміщених активів та строками і сумами виконання зобов'язань банку, а також строками та сумами інших джерел і напрямів використання коштів (надання кредитів, інші витрати).

Банківська діяльність піддається ризику ліквідності - ризику недостатності надходжень грошових коштів для покриття їх відпливу, тобто ризику того, що банк не зможе розрахуватися в строк за власними зобов'язаннями у зв'язку з неможливістю за певних умов швидкої конверсії фінансових активів у платіжні засоби без суттєвих втрат.

У зв'язку з цим банки повинні постійно управляти ліквідністю, підтримуючи її на достатньому рівні для своєчасного виконання всіх прийнятих на себе зобов'язань з урахуванням їх обсягів, строковості й валюти платежів, забезпечувати потрібне співвідношення між власними та залученими коштами, формувати оптимальну структуру активів із збільшенням частки високоякісних активів з прийнятним рівнем кредитного ризику для виконання правомірних вимог вкладників, кредиторів і всіх інших клієнтів.

Як вбачається зі змісту постанови правління НБУ від 28.05.2015 №348 «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних», однією з підстав віднесення позивача до категорії неплатоспроможних стало те, що на момент прийняття такої постанови обсяг високоліквідних коштів (готівка та кошти на кореспондентському рахунку в НБУ) значно зменшився, що унеможливлювало виконання зобов'язань банку перед його кредиторами.

Позивач зазначає про те, що ПАТ «УПБ» було укладено ряд договорів із відповідачем, у тому числі і спірний договір, право вимоги за якими складало 238 232 291,40 грн.

Однак, вказані кошти не були відображені ані на кореспондентському рахунку, ані у касі банку. Такі кошти є високоліквідними, а тому не можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» підставою віднесення проблемного банку до категорії неплатоспроможних є, зокрема, невиконання банком протягом п'яти робочих днів поспіль двох і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами та/або встановлення фактів невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством строк, після віднесення банку до категорії проблемних.

Так, позивач зазначає, що за наслідком дій з відчуження активів за спірним договором не було підвищено ані ліквідність, ані платоспроможність проблемного банку, що зумовило віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних, тобто підставою неплатоспроможності позивача стало у тому числі укладення між сторонами нікчемного договору.

Вказані обставини підтверджуються наданим позивачем меморандумом №1 від 25.07.2016, складеним за наслідком проведення аудиторської перевірки за окремими напрямками незалежною Аудитрською Фірмою «Інтер-аудит», в якому зазначено, що здійснене відчуження прав вимоги за кредитними договорами в травні 2015 року спричинило зниження ліквідної маси банку для здійснення виплат кредиторам ПАТ «УПБ» в порядку черговості, а також довідкою про рух коштів по рахунку ТОВ «ФК Аурум Фінанс», з якої вбачається, що кошти з рахунку відповідача ані у касу банку, ані на кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ, не направлялись (а.с. 75-79, 146-157, т. 1).

Враховуючи, що уклавши з ТОВ «ФК Аурум Фінанс» договір відступлення права вимоги ПАТ «УПБ» здійснило відчуження власного реального забезпеченого активу напередодні віднесення останнього до категорії неплатоспроможних, що жодним чином не покращило його ліквідність та призвело до неможливості виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторами в частині суми відступлення, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у позивача правомірно, в силу приписів пункту 2 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», віднесла договір відступлення права вимоги від 26.05.2015 до нікчемних.

Щодо тверджень позивача про нікчемність спірного договору на підставі пункту 7 частини 3 статті 38 Закону колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з приписами вищевказаного пункту правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у випадку якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

У витязі з протоколу №8 від 24.07.2015 уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «УПБ» зазначає, зокрема, що станом на дату укладення спірного Договору відповідач був кредитором позивача, зокрема, за договором №315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та за депозитним договором №245 строкового банківського вкладу «Депозитна лінія «Гнучка» від 20.05.2015 (а.с. 31-36, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, за договором №315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та за Депозитним договором №245 строкового банківського вкладу «Депозитна лінія «Гнучка» від 20.05.2015 відповідач перерахував на депозитний рахунок (відкритий в ПАТ «УПБ») 10 000 000,00 грн (а.с. 70-72, т. 2).

Відповідно до статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Колегія суддів зазначає, що зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку відповідач є кредитором позивача за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами. (Вказаного висновку дійшов Верховний суд України в постановах від 25.03.2015 у справі №910/9232/14 (3-24гс15) та від 01.04.2015 у справі №910/5560/14).

Разом з цим, як уже зазначалося, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку ліквідації банку залишки грошових коштів на рахунках юридичних осіб не гарантуються державою, а задовольняються у порядку черговості, встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Водночас, відповідач, будучи кредитором позивача за укладеним з ним депозитним договором, уклавши спірний договір про відступлення прав вимоги, отримав від позивача майнові вимоги до ОСОБА_8 за кредитним договором №847 від 06.06.2012.

При цьому, враховуючи віднесення позивача до категорії неплатоспроможних, відповідач отримав переваги щодо задоволення частини своїх майнових вимог перед іншими кредиторами ПАТ «УПБ», які не встановлені для відповідача законодавством чи внутрішніми документами позивача, що є підставою нікчемності спірного Договору у відповідності до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, слід зазначити, що ТОВ «ФК Аурум Фінанс» було віднесено до пов'язаних з ПАТ «УПБ» осіб на підставі Положення про визнання пов'язаних із банком осіб, затвердженого постановою правління НБУ від 12.05.2015 №315.

Відповідно до глави 3 вказаного Положення ознаками визначення Національним банком фізичних або юридичних осіб такими, що є пов'язаними з банком особами є:

- за характером взаємовідносин:

1) винятковість: особа є боржником/контрагентом лише одного банку або пов'язаних із ним осіб, а операції, які здійснюються з такою особою, є економічно необґрунтованими (за винятком випадків, коли одержання фінансування від більше ніж одного банку є недоцільним, наприклад іпотечний кредит, наданий фізичній особі для придбання житла, що є єдиним місцем проживання цієї особи); у особи, у тому числі новоствореної, відсутня кредитна історія з іншими фінансовими установами, не пов'язаними з банком;

2) економічна залежність: особа здійснює свою господарську діяльність у секторі економіки, де банк або пов'язані з ним особи відіграють дуже важливу роль (уключно з діяльністю з надання допоміжних послуг); основним джерелом надходжень, у тому числі для погашення заборгованості або виконання зобов'язань, особи є кошти банку та/або пов'язаної з банком особи або особи, яка має ознаки пов'язаності; особа не має суттєвої господарської діяльності або доходів (включаючи, але не обмежуючись офшорними та фіктивними компаніями і підставними особами); особа є залежною від банку та/або від пов'язаних із ним особами, внаслідок чого проблеми в діяльності банку або пов'язаних із ним осіб із великою вірогідністю призведуть до проблем у діяльності цієї особи; особа діє переважним чином як представник інтересів банку та/або пов'язаної з банком особи; особа належить до групи осіб, одна з яких є позичальником банку та якій банк надав значні кредити, які пов'язані між собою спільною господарською діяльністю або участю в статутному капіталі іншої особи, та одна із цих осіб є пов'язаною з банком особою; особа належить до групи осіб, пов'язаних між собою спільною господарською діяльністю, забезпечення за кредитами яких надано одним заставодавцем, та хоча б один з позичальників є пов'язаною з банком особою;

3) спільна інфраструктура: особа має спільні або дуже близькі адреси (фізичні або віртуальні), фактичні місцезнаходження, нефізичне розміщення (наприклад інтернет-сайт) із банком та/або пов'язаними з ним особами; особа має спільні операційні структурні елементи, зокрема IT системи, бухгалтерський облік із банком або пов'язаними з ним особами (уключаючи аутсорсинг); особа має спільного з банком та/або пов'язаними з ним особами керівника, або працівник особи є керівником (менеджером) у банку та/або пов'язаній з ним особі та навпаки; особа має спільних юридичних радників із банком або довіреності надані банком та/або пов'язаними з ним особами, або вона є спеціально створеною компанією для виконання конкретних завдань та є контрольованою банком та/або пов'язаними з ним особами; особа має спільних постачальників, провайдерів послуг або клієнтів із банком чи пов'язаними з ним особами; особа має в банку спільного з пов'язаними з банком особами менеджера з кредитування/надання послуг;

4) недостатня прозорість: інформація про структуру власності особи не дає можливості встановити всіх власників істотної участі та/або кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) та/або всіх ключових учасників у структурі власності особи; інформації щодо діяльності кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) особи немає або її недостатньо; структура власності особи невиправдано складна; особа не співпрацює з Національним банком з питань з'ясування інформації щодо її відносин з банком та/або пов'язаними з ним особами; особа зареєстрована не в країні, де здійснюється її основна діяльність, без наявності для цього економічних і фінансових підстав; особа, щодо якої наявна відкрита інформація про її пов'язаність із банком документально нею не спростована.

- за характером операцій:

1) мета трансакції та використання коштів: мета трансакції та використання коштів не відповідає основному виду діяльності (типовій господарській діяльності) особи; кошти, отримані особою, використані для інших цілей, ніж передбачено в договорі; кошти використовуються пов'язаними з банком особами або в їх інтересах прямо чи опосередковано (уключаючи, але не обмежуючися погашенням кредитів в інших фінансових установах, купівлею активів та оплатою послуг); використання коштів чітко не визначено або не контролюється банком належним чином;

2) документація: необхідна документація стосовно трансакції відсутня або документація не відповідає встановленим вимогам (у тому числі недостатня кількість або відсутність документів); наявна документація не відображає реальні характеристики, економічну суть трансакції;

3) операційні стандарти. Трансакція не була б проведена за таких умов іншим банком, уключаючи, але не обмежуючися такими ситуаціями: деякі стандарти кредитування не представлені або визначені не повністю у внутрішніх положеннях банку; трансакція проведена з недотриманням внутрішніх положень банку; сума наданого кредиту не відповідає обсягам діяльності боржника; існує суттєва диспропорція між надходженнями особи, змістом та умовами трансакції; здійснення операцій, юридична форма яких відрізняється від їх економічної суті; особа має договірні відносини, що передбачають право на відмову від узятих на себе зобов'язань перед банком (виконання визначених умов) та/або передавання боргів пов'язаній із банком особі; установлення для боржника/контрагента індивідуальних умов сплати боргу, відмінних від поточних ринкових умов; штатна чисельність особи не відповідає обсягам її діяльності та/або обсягом активних операцій, що проводяться банком із такою особою; відсутність у особи протягом півроку з дати фактичного отримання кредиту необхідної документації чи дозволів для забезпечення виконання робіт, на цілі яких надавався кредит (наприклад відсутність дозволів на земельну ділянку під будівництво, на яке надано кредит, або взагалі ліцензії на будівництво тощо);

4) заборгованість та кредитоспроможність. Кредит не був би наданий особі іншим банком, що притримується ефективної банківської практики, уключаючи, але не обмежуючися такими ситуаціями: кредитоспроможність або обсяги надходжень за грошовими потоками, що надходять на рахунки особи, не забезпечують своєчасного повернення кредиту; надходження, які планується отримати від інвестування коштів, наданих у кредит, не забезпечують своєчасного та належного повернення кредиту; здійснення операцій із особою, кредитний рейтинг якої або оцінка якості її активів, розрахованих банком, є нижче прийнятних; продовження строку користування кредитом на строк більше одного року без наявності фактів сплати відсотків за кредитом;

5) інструменти внутрішнього контролю. Внутрішній контроль за операцією недостатній порівняно з тим, що застосовується в аналогічних операціях, уключаючи, але не обмежуючися такими ситуаціями: операція була здійснена банком за процедурою, відмінною від процедури, визначеної для аналогічних контрагентів; немає обґрунтованого висновку підрозділу з управління ризиками під час здійснення активної операції або є негативний висновок щодо цього; операція з особою здійснена в розмірі, що перевищує встановлений банком внутрішній ліміт для такого виду контрагентів без належного економічного обґрунтування; активи/послуги, продані/надані банку особою, не можуть бути ідентифіковані або немає жодних доказів їх ймовірного існування на момент здійснення трансакції; оцінка щодо застави, отриманої банком, не проведена своєчасно або відсутні документи, що свідчать про обтяження майна та його державну реєстрацію відповідно до вимог законодавства та внутрішніх процедур банку; кредити, надані особі, не класифікуються як проблемні, коли це необхідно (уключаючи чисто формальну реструктуризацію кредиту) або резерви на покриття можливих втрат за активними банківськими операціями розраховані неналежним чином; зволікання, затягування банком процедури стягнення боргу за кредитами або стягнення застави за кредитами;

6) відсоткові ставки, комісії та ціни: процентні, комісійні та операційні доходи (витрати) за операціями з особою є відмінними від поточних ринкових умов/умов операцій з іншими боржниками/контрагентами; ціни, за якими відбувся продаж активів та/або надання послуг банком особі, суттєво відрізняються від ринкових; ціни, за якими відбувся викуп активів та/або отримання послуг банком від особи, суттєво відрізняються від ринкових;

7) заставне забезпечення та гарантії: наявність у особи договорів із банком та/або пов'язаною з банком особою щодо забезпечення виконання зобов'язань один за одного; прийняття від боржника/контрагента меншого забезпечення виконання зобов'язань або забезпечення нижчої якості, ніж приймається від інших клієнтів.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що рішення про віднесення ТОВ «ФК Аурум Фінанс» до пов'язаних із ПАТ «УПБ» осіб було оскаржено та визнано недійсним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у позивача правомірно, в силу приписів пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», віднесла договір відступлення права вимоги від 26.05.2015 до нікчемних.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

З огляду на вищевикладені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6271, укладеним між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК Аурум Фінанс», недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, шляхом відновлення становища, яке існувало до укладення правочину, а саме:

1) визнати за ПАТ «УПБ» прав майнової вимоги до ОСОБА_8 за кредитним договором №847 від 06.06.2012 та договорами забезпечення: договором поруки №847-1 від 06.06.2012; договором застави майнових прав на грошові кошти №847-2 від 06.06.2012; договором поруки №847-3 від 06.06.2012; іпотечним договором від 06.06.2012, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим №1073;

2) зобов'язати ТОВ «ФК Аурум Фінанс» повернути оригінали документів, згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1):

- кредитний договір № 847 від 06.06.2012;

- договір поруки № 847-1 від 06.06.2012;

- договір застави майнових прав на грошові кошти №847-2 від 06.06.2012;

- договір поруки № 847-3 від 06.06.2012;

- іпотечний договір від 06.06.2012, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим №1073;

- договір купівлі-продажу квартири від 06.06.2012, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської обл. Мургою С.Г. за реєстровим №1069;

- витяг з державного реєстру правочинів №11413041 від 06.06.2012;

- витяг про державну реєстрацію прав квартири №35558510 від 19.09.2012;

- технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1

3) стягнути з ТОВ «ФК Аурум Фінанс» на користь ПАТ «УПБ» кошти, набуті останнім внаслідок укладення нікчемного правочину, що сплачувались позичальником та/або поручителем (ОСОБА_8./ОСОБА_10.) в рахунок погашення кредитної заборгованості, відповідно до кредитного договору №847 від 06.06.2012 в розмірі 208 232,03 грн.

Відповідно до ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «УПБ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Любові Олександрівни до ТОВ «ФК Аурум Фінанс» повністю, а саме, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом відновлення становища позивача, яке існувало до укладення нікчемного правочину, визнання за позивачем прав майнової вимоги, переданих за нікчемним договором, зобов'язання повернути документи отримані відповідачем за нікчемним договором та кошти, набуті останнім внаслідок укладення нікчемного правочину.

Пунктом 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлене, апеляційну скаргу ПАТ «УПБ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Любові Олександрівни колегія суддів визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі № 910/10779/16 - скасуванню, а судові витрати у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України - перерозподілу.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Любові Олександрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі №910/10779/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі № 910/10779/16 скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

4. Визнати недійсним договір відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6266, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс».

5. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований за №6271, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» шляхом відновлення становища, яке існувало до укладення договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, у тому числі відновлення статусу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» як іпотекодержателя та/або обтяжувача за договором поруки №847-1 від 06.06.2012, договором застави майнових прав на грошові кошти №847-2 від 06.06.2012, договором поруки №847-3 від 06.06.2012, іпотечним договором від 06.06.2012, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим №1073.

6. Визнати за Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 15, ) право майнової вимоги до ОСОБА_8 за кредитним договором №847 від 06.06.2012, договором поруки №847-1 від 06.06.2012, договором застави майнових прав на грошові кошти №847-2 від 06.06.2012, договором поруки №847-3 від 06.06.2012; іпотечним договором від 06.06.2012, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим №1073.

7. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) повернути Публічному акціонерному товариству «Український професійний банк» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 15, ) оригінали документів отримані згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, а саме:

- кредитний договір №847 від 06.06.2012;

- договір поруки №847-1 від 06.06.2012;

- договір застави майнових прав на грошові кошти №847-2 від 06.06.2012;

- договір поруки №847-3 від 06.06.2012;

- іпотечний договір від 06.06.2012, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим №1073;

- договір купівлі-продажу квартири від 06.06.2012, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської обл. Мургою С.Г. за реєстровим №1069;

- витяг з державного реєстру правочинів №11413041 від 06.06.2012;

- витяг про державну реєстрацію прав на квартиру №35558510 від 19.09.2012;

- технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 15, ) кошти, набуті останнім внаслідок укладення нікчемного договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований за 6271, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс», у розмірі 208 232 (двісті вісім тисяч двісті тридцять дві) грн 03 коп.

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (02121, м. Київ, вул. Колекторна, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 15, ) 7 257 (сім тисяч двісті п'ятдесят сім) грн 48 коп. судового збору за розгляд справи місцевим господарським судом, 14 046 (чотирнадцять тисяч сорок шість) грн 43 коп. судового збору за розгляд апеляційних скарг та 6 614 (шість тисяч шістсот чотирнадцять) грн 40 коп. судового збору за розгляд касаційної скарги.

10. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

11. Матеріали справи №910/10779/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська