Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" липня 2017 р. Справа № 906/375/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретарі судового засідання: Овсієнко Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

від третьої особи: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (м.Київ)

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області ( м. Київ)

за участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичної особи ОСОБА_2 (м. Київ)

про зняття арешту з іпотечного майна

Позивач ПАТ "ВТБ Банк" (м. Київ) звернувся до суду із позовом до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (м. Київ) із вимогами про зняття арешту з іпотечного майна.

Ухвалою від 04.05.2017р. господарський суд порушив провадження у справі №906/375/17, вжив заходи по підготовці справи до розгляду.

До початку розгляду справи по суті позивачем не подано заяву про зміну підстави та предмету позову, відповідачем не подано зустрічного позову, відповідно. Третя особа участі у змагальному процесі не приймала, оскільки всі ухвали суду , надіслані ОСОБА_2 на відому суду адресу повернулися без вручення адресату з відміткою органу зв'язку про причини невручення "за закінченням строку зберігання".

В ході судового вирішення спору представник позивача позовні вимоги підтримувала та доводила, що банк, як іпотекодержатель, набув право власності на предмет застави, тому має право на задоволення своїх вимог до боржника ТОВ "Будівельна компанія "Будінвест Холдінг" за рахунок майна, що передано в іпотеку банку громадянином ОСОБА_2, майновим поручителем ТОВ "Будівельна компанія "Будінвест Холдінг", а саме: майнового комплексу виробничих будівель, що знаходиться в с. Потіївка, Радомишльського р-ну, Житомирської області. Оскільки арешт на спірне іпотечне майно був накладений старшим слідчим Управління податкової міліції ДПА в Київській області Макарчуком В.П., однак вказане управління ліквідовано шляхом об'єднання з Державною митною службою та утворення Міністерства доходів та зборів України, яке, в свою чергу, реорганізовано та створено Державну фіскальну службу, просить суд його зняти накладений арешт за рішенням суду.

В ході судового розгляду спору в порядку ст. 38 ГПК України були витребувані докази у Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві та Державної міграційної служби. Дві останні державні установи вимоги суду не виконали.

03.07.2017року від Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області надійшло письмове пояснення по суті спору , у якому зазначено, що 03.12.2009 року вироком Києво-Святошинського суду Київської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України та засуджено до двох років позбавлення волі. Однак судом у вказаному вироку не вчинено дій з арештованим майном, належному ОСОБА_2 Оскільки постанова від 09.09.2008 про накладення арешту на майно ОСОБА_2, винесена старшим слідчим Управління податкової міліції ДПА в Київській області Макарчуком В.П. в рамках кримінальної справи № 13/3146 не оскаржувалася та не скасовувалася, а відповідним вироком суду не вирішено питання щодо дій з майном, на яке накладено арешт, таке майно залишається арештованим. Виходячи з того, що СУ ФР ГУ ДФС у Київській області не розслідується кримінальна справа № 13/3146, орган досудового розслідування не може вчиняти будь-які дії із арештованим в рамках такої кримінальної справи майном.

Господарський суд, дослідивши матеріали справи

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2006 року між АКБ "Мрія", правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Будівельна компанія "Будінвест Холдінг" був укладений Кредитний договір № 17. Предметом Кредитного договору було надання банком позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді відзивної відновлювальної кредитної лінії на суму 30 000 000грн.

Відповідно до Іпотечного договору № 17/6 від 27.06.2006, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Почтарьовим С.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 817, фізична особа ОСОБА_2 виступаючи, як майновий поручитель за ТОВ "Будівельна компанія "Будінвест Холдінг" , передав банку в іпотеку майновий комплекс виробничих будівель, що знаходиться в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області.

Оскільки ТОВ "Будівельна компанія "Будінвест Холдінг" свої зобов'язання за Кредитним договором № 17 від 23.02.2006р. та додатковими угодами до нього № 1 від 28.02.2006р. та № 2 від 30.03.2006р. не виконало, банк скористався своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб шляхом отримання виконавчого напису нотаріуса № 172 від 13.02.2009р., вчиненого приватним нотаріусом КМНО Малиновською О.Ю.

15.01.2016року державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Бойком О.М. відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на майновий комплекс виробничих будівель, що знаходиться в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області та належить на праві власності фізичній особі ОСОБА_2, який є майновим поручителем позичальника ТОВ "Будівельна компанія "Будінвест Холдінг".

Однак при підготовці державним виконавцем пакету документів на реалізацію вищезгаданого майна боржника було виявлено, що постановою від 09.09.2008року старшого слідчого Управління податкової міліції ДПА в Київській області Макарчука В.П. в рамках кримінальної справи № 13/3146 було накладено арешт на предмет іпотеки, що унеможливлює його реалізацію в порядку Закону України "Про виконавче провадження".

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку у позові відмовити з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом частини першої статті 41 Закону «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Укладеним іпотечним договором № 17/6 від 27.06.2006р. позивач та третя особа узгодили право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як встановлено судом, постанова від 09.09.2008 про накладення арешту на предмет іпотеки, що належить на праві власності третій особі ОСОБА_2, винесена старшим слідчим Управління податкової міліції ДПА в Київській області Макарчуком В.П. в рамках кримінальної справи № 13/3146 , не була оскаржена та не скасована в судовому порядку.

Окрім того, 03.12.2009 року вироком Києво-Святошинського суду Київської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України та засуджено до двох років позбавлення волі. Однак судом у вказаному вироку не вчинено дій з арештованим майном, належному ОСОБА_2, та яке є предметом іпотеки.

Судом враховується той факт, що предмет іпотеки був об'єктом кримінального правопорушення, тобто мав ознаки речового доказу у кримінальному провадженні, в рамках кримінальної справи № 13/3146 . Тобто, арешт на предмет іпотеки в межах кримінального провадження накладений значно раніше, ніж позивач отримав право звернення стягнення на це майно за виконавчим написом нотаріуса № 172 від 13.02.2009р.

За приписами ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав. При цьому порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Роз'яснення щодо того, хто є належним відповідачем у позовах про звільнення майна з-під арешту, про визнання права власності на арештоване майно, про виключення майна з акту опису та арешту надані неодноразово:

- постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 N6 (із змінами від 25.05.1998 N15) (п. 4), згідно якої «відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція»;

- постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 N14 (п.16);

- роз'ясненням Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 28.03.2002 N04-5/365 (п.5);

- постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03. 06.2016 року № 5 ;

- постановою Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012р. від № 9.

Так, у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03. 06.2016 року № 5 роз'яснено, що позови про зняття арешту з майна можуть бути пред'явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Водночас, згідно п. 2 цієї постанови відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

У п. 4 цієї Постанови також роз'яснено, що у разі якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У такому ж порядку вирішуються питання про юрисдикцію спорів за участю фізичних осіб-підприємців, якщо арешт майна пов'язаний з їх підприємницькою діяльністю.

Відповідно до п. 5 та п. 9.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" відповідачами у справах про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту за позовами осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбаченим законом, є стягувач (особа, в інтересах якої накладено арешт) і боржник, а справи підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК України. Орган Державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до п. 1.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона.

Заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій:

1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним;

2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 ГПК. При цьому в такому випадку господарський суд зобов'язує позивача згідно з ч. 2 ст. 56 ГПК надіслати відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, а в разі невиконання цього обов'язку у встановлений судом строк залишає позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Якщо у розгляді справи господарським судом буде з'ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред'явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

Враховуючи викладене вище, у позові суд відмовляє, оскільки іншим відповідачем за цим позовом має бути власник предмета іпотеки фізична особа ОСОБА_2, однак згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді.

Одночасно суд враховує, що порядок скасування арештів на майно, які накладені в рамках кримінального провадження, передбачений статтею 174 Кримінально-процесуального кодексу України.

У зв'язку з відмовою у позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.07.2017року.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1- у справу

2- позивачу (рек. з повід.)

3- відповідачу (рек. з повідомл.)

4- третій особі ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) рек. з повідомл.