КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа№ 911/591/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

Прокуратури Ющенко М.А.

Позивача 1 Лимар Л.Б.

Позивача 2 не з'явився

Відповідача 1 Грищенко В.В.

Відповідача 2 Мельник Р.В.

Відповідача 3 не з'явився

розглянувши матеріали апеляційних скарг Першого заступника прокурора Київської області та Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2017 по справі №911/591/17 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Прокурора - заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави

в особі 1.Державної фіскальної служби України

2. Фонду державного майна України

до відповідача 1 Університету державної фіскальної служби України,

відповідача 2 Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю

відповідача 3 Виконавчого комітету Ірпінської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.04.2017 по справі №911/591/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2017 скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державна фіскальна служба України звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2017 скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М. Пашкіна С.А. апеляційну скаргу Першого заступнику прокурора Київської області прийнято до провадження та призначено до розгляду 12.06.2017.

06 червня 2017 року, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, представник відповідача 3 подав заперечення на апеляційну скаргу.

12 червня 2017 року, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, представник відповідача 2 подав відзив на апеляційну скаргу.

12 червня 2017 року, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, представник позивача 1 подав клопотання про відкладення розгляду справи до прийняття судом апеляційної інстанції апеляційної скарги Державної фіскальної служби України на рішення господарського суду Київської області від 27.04.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 відкладено розгляд справи до 03.07.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 колегією суддів у складі головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М. Пашкіна С.А. апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України прийнято до провадження та призначено до розгляду 03.07.2017.

В судове засідання 03.07.2017 з'явились представники позивача 1, відповідачів 1, 2 та прокурор.

Представники позивача 2 та відповідача 3, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник позивача 2 та відповідача 3 повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників позивача 2 та відповідача 3.

Представники позивача 1, відповідача 1 та прокурор в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах, та просили скасувати оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2017.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційних скаргах, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача 1, відповідачів 1 та 2, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

25 листопада 2012 року між Закритим акціонерним товариством "Укрбудінвест" (продавець) та Академією державної податкової служби (покупець), правонаступником якого є Університет державної фіскальної служби України, укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва (житлового будинку) № 29-11/02 (далі договір купівлі-продажу).

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу покупець придбав у продавця об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Ірпінь, вул. Північна, 79-Б на земельній ділянці розміром 0,4944 га, наданої згідно з Актом на право постійного користування землею за № 130 від 28.12.2001 за 1266289,89 грн.

За договором на співробітництво для залучення інвестицій на будівництво та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України та осіб начальницького складу податкової міліції від 26.11.2002 № 9/1-2/7р, Державна податкова інспекція України зобов'язалась залучити інвесторів для фінансування будівництва житлового будинку в місті Ірпені, вул. Північна, 79-б, а Міністерство оборони України - передати Державній податковій адміністрації України 50 % загальної площі квартир, побудованої за рахунок залучених інвестицій. Замовником указаного об'єкта будівництва виступила Академія державної податкової служби України.

Згідно з планом фінансування об'єктів капітального будівництва та реконструкції МТБ Академії ДПС України на 2005 рік, погодженого та затвердженого ДПА України, в період 2002-2005 років передбачено будівництво 156-ти квартирного житлового будинку, кошторисна вартість об'єкта будівництва якого складає 19403,10 тис. грн.

Станом на 01.01.2015 профінансовано 15412 тис. грн. та в 2015 році планувалось виділення 2621 тис. грн. бюджетних коштів та 500 тис. грн. власних коштів.

Таким чином, спірне будівництво за адресою: м. Ірпінь, вул. Північна, 79-б здійснювалося за рахунок бюджетних коштів.

Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 10.07.2007 № 117/12 "Про внесення змін до рішення Ірпінського міськвиконкому від 19.04.2005 № 71/9 "Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття закінченої будівництвом І черги 156-ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями соцкультпобуту в м. Ірпінь по вул. Північній, 79 "б"" затверджено акт державної приймальної комісії від 07.04.2005 про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом 156-ти квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями магазина та кафетерію (І-а черга 120 кв.) житловою площею 4 952,6 кв.м. загальною площею 12 688 кв.м. в м. Ірпінь по вул. Північній, 79 "б".

На підставі вищевикладеного рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 19.04.2015 Національному університету державної податкової служби України видано свідоцтво про право власності від 27.07.2007 реєстраційний номер: 19713991.

09 серпня 2007 року Національний університет державної податкової служби України звернувся до заступника голови Державної податкової адміністрації України з листом № 989/01-04 щодо продовження терміну дії дозволу від 15.02.2005 № 1304/6104/0216 на продаж торгівельного магазину та кафетерію прибудованого до житлового будинку за адресою: м. Ірпінь, вул. Північна, 79-б в установленому чинним законодавством порядку (на конкурсних засадах, відкритих торгах аукціонах).

Як вбачається з матеріалів справи заступник голови Державної податкової адміністрації України листом від 20.08.2007 № 7984/6/04-0316 повідомив що не заперечує щодо реалізації зазначеного об'єкта, розташованого за адресою: м. Ірпінь, вул. Північна, 79-б в установленому чинним законодавством порядку.

Місцевим господарським судом встановлено, що продаж об'єкта нерухомості відбувся на відкритих торгах (аукціоні), що проводилися Товарною біржею "Центральна універсальна біржа" 26.09.2007.

На підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2007 № 3804 Національний університет державної податкової служби України відчужив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжрегіональна фінансово-юридична академія" вбудовано-прибудовані приміщення магазину - кафетерію загальною площею 469,7 кв.м., що складають 4/100 частини 156-ти квартирного будинку по вул. Північна, 79б в місті Ірпені.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 392, 393 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Згідно зі ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Пунктом 1.2. статуту Національного університету державної податкової служби України, затвердженого Наказом податкової адміністрації України від 26.04.2007 № 257, встановлено, що Університет заснований на державній власності і підпорядкований Державній податковій службі України.

Відповідно до п. 10.1.2. вказаного статуту майно, що закріплене за Університетом, а також доходи від використання цього майна належать Університету на правах оперативного управління. Майно, що передане в оперативне управління, не підлягає вилученню або передачі будь-яким підприємствам, установам, організаціям, крім випадків, передбачених законодавством. Майно Університету, що забезпечує його статутну діяльність, не може бути предметом застави.

Статтею 141 Господарського кодексу України наведені особливості правового режиму державного майна у сфері господарювання, згідно з якою до державного майна, у сфері господарювання, належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб'єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Відчуження суб'єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів, здійснюється у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Продаж суб'єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів, здійснюється лише на конкурентних засадах.

Згідно з ч. 2 ст. 145 ГК України зміна правового режиму майна суб'єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" до повноважень Фонду державного майна України відноситься зокрема надання дозволу (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 63 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 № 2984-ІІІ (чинного до 06.09.2014) за вищим навчальним закладом з метою забезпечення діяльності, передбаченої його статутом, і відповідно до закону та його організаційно-правової форми, власником (власниками) закріплюються на правах оперативного управління або передаються у власність будівлі, споруди, майнові комплекси, обладнання, а також інше необхідне майно. Майно, що закріплене за вищим навчальним закладом державної або комунальної форми власності, а також доходи від використання цього майна належать вищому навчальному закладу на правах оперативного управління.

Місцевим господарським судом встановлено, що доказів отримання рішення власника майна - Державної податкової служби України та згоди Фонду державного майна України відчужувати нерухоме майно на користь другого відповідача матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірне нерухоме майно вибуло з власності держави з порушенням вимог чинного законодавства, шляхом укладення цивільно-правової угоди, без дозволу уповноваженого державою органу управління державним майном, а тому існують всі правові підстави для витребування їх з незаконного володіння відповідача на користь держави на підставі ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що позивачі звернулись до суду з пропуском позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом із тим ч.ч. 1, 2, 4 ст. 29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27 травня 2014 року № 3-23гс14, від 2 вересня 2014 року в справі № 3-82гс14, від 23 грудня 2014 року № 3-194гс14.

Місцевим господарським судом встановлено, що Державна фіскальна служба України є правонаступником Державної податкової адміністрації України.

Як вбачається з акта про проведення перевірки правомірності відчуження об'єктів державної власності Національним університетом Державної податкової служби України від 17.01.2008 № 145020/3 ревізорами ДПА досліджувався договір купівлі-продажу вбудовано-прибудованих приміщень магазина та кафетерію від 05.11.2007 та встановлено порушення Порядку відчуження об'єктів державної власності.

Крім того, Фонд державного майна у листі від 06.02.2009 №10-24-1570 щодо надання інформації стосовно відчуження об'єктів державної власності, які перебували у сфері управління ДПА України повідомив про те, що у 2007-2008 роках не надавав погодження на відчуження шляхом продажу об'єктів державної власності.

При цьому колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду в інтересах держави, в особі Фонду державного майна України та Державної фіскальної служби України, прокурор заявляв клопотання про поновлення строку позовної давності.

В той же час, з часу звернення прокурора до суду, Фонд державного майна України та Державна фіскальна служба України набули статус позивачів і саме вони повинні обґрунтувати та підтвердити належними та допустимими доказами поважність причин пропуску звернення за судовим захистом, про що зазначено в п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Проте, позивачами не заявлялись клопотання про поновлення строку позовної давності. Матеріали справи також не містять таких доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 25.03.2015 по справі № 3-21гс15/32/16 (справа № 11/163/2011/5003)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог, в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг Першого заступника прокурора Київської області та Державної фіскальної служби України, а також скасування рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2017 по справі №911/591/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги Першого заступника прокурора Київської області та Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 27.04.2017 по справі №911/591/17 залишити без змін.

2.Матеріали справи №911/591/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна