ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р. Справа № 911/3945/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Обухівтепломережа»

про стягнення 54 474,59 грн.

Суддя Антонова В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за дов.)

від відповідача: ОСОБА_2 (за дов.)

Обставини справи:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа №911/3945/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) до Комунального підприємства «Обухівтепломережа» (далі відповідач) про стягнення 54 474,59 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.12.2016 порушено провадження по справі №911/3945/16 та призначено її до розгляду на 22.12.2016.

15.12.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №65-04 від 15.12.2016 (вх. №26010/16).

У судове засідання 22.12.2016 представники сторін у справі зявились.

У судовому засіданні 22.12.2016 представник позивача подав довідку б/н від 16.12.2016 (вх. №26365/16) про відсутність аналогічного спору.

У судовому засіданні 22.12.2016 суд оголосив перерву до 09.02.2017.

Ухвалою суду від 09.02.2017 розгляд справи відкладено до 06.04.2017.

06 квітня 2017 у судовому засіданні суд оголосив перерву до 18.05.2017.

У судовому засіданні 18.05.2017 суд оголосив перерву до 08.06.2017.

08 червня 2017 у судовому засіданні суд оголосив перерву до 15.06.2017.

У судовому засіданні 15.06.2017 року позивач підтримав позовні вимоги та дав пояснення по суті спору. Представник відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог, дав пояснення по суті позовних вимог.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Разом з цим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2014 між ПАТ Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Комунальним підприємством «Обухівтепломережа» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2032/15-КП-17 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання. (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, який відповідно до п. 3.4. Договору є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Ціна на газ і тарифи на його транспортування, відповідно до пункту 5.1 договору, встановлюється уповноваженим державною владою України органом.

Згідно з умовами пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштам шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 10.3 договору сторони також дійшли згоди про те, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

Позивачем свої обов'язки за Договором протягом січня та з жовтня по грудень 2015 року виконано та поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 319 338,85 грн., що підтверджується актами-приймання передачі газу.

Оскільки відповідачем свої зобов'язання з оплати поставленого протягом січня та з жовтня по грудень 2015року природного газу виконано з порушенням передбаченого п. 6.1 Договору строку, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього 54 474,59 грн., а саме:19 604,61 грн. пені, 1 084,15 грн. 3% річних та 33 785,83 грн. інфляційних втрат.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абзац 2 частини першої статті 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України (приписи якої кореспондують зі статтею статтею 526 Цивільного кодексу України) передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд, на підставі поданих представником позивача бухгалтерських довідок та розрахунків встановив, що відповідач розраховувався за спожитий природний газ частками та допускав утворення заборгованості за отриманий у попередньому календарному місяці газ понад визначений пунктом 6.1 договору 14-денний термін, чим порушив порядок та умови проведення розрахунків.

Факт несвоєчасних розрахунків за договором представником відповідача не заперечувався та належними і допустимими доказами не спростований, що потягло за собою нарахування позивачем 3% річних, пені та інфляційних втрат.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано її початок.

Відповідно до п.п. 7.1., 7.2. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII передбачено, що він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з ч. 3 ст. 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Закон від 03.11.2016 № 1730-VIII набрав чинності 30.11.2016.

Судом враховано, що газ, який позивач поставив відповідачу протягом спірного періоду, використаний останнім для виробництва теплової та електричної енергії.

Таким чином, на відповідача поширюється дія вказаного Закону. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення 54 474,59 грн. після набрання чинності вказаним Законом, то на дату звернення до суду у нього були відсутні правові підстави для захисту своїх порушених прав та законних інтересів з боку відповідача.

Умовами укладеного між сторонами договору, передбачено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Станом на 15.06.2017 позивачем не надано доказів списання заборгованості відповідача, оскільки списання нарахованих пені, 3 % річних можливе лише після включення підприємства відповідача до реєстру підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Вказана умова передбачена ст. 3 зазначеного Закону, відповідно до якої для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

У вказаному законі вживаються наступні терміни (ст. 1 Закону): заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону; кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Проте, норми ст.ст. 25 вказаного Закону, стосуються підприємств, які мають основну заборгованість перед Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України. Крім цього, положення ч. 3 ст. 7 Закону передбачає списання пені, втрат від інфляції та 3 % річних з дня набрання чинності Законом. Посилання на те, що списання відбуватиметься на підставі та в порядку, передбачених ст.ст. 35 Закону, відсутні.

Враховуючи, що сума основного боргу за спожитий природний газ, сплачена відповідачем в повному обсязі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідачем до матеріалів справи було додано відзив на позовну заяву, в якому останній не погодився з позовними вимогами та просив суд відмовити в їх задоволенні, з огляду їх необґрунтованості, посилаючись на ч. 3 ст. 7 вищевказаного Закону.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 30.06.2017 року.

Суддя В.М. Антонова