ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 910/23094/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Самусенко С.С.,

Малетича М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02 березня 2017 року

та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2017 року

у справі № 910/23094/14

господарського суду міста Києва

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5

про визнання недійсними договорів

за участю представників

позивача - ОСОБА_6

відповідача - ОСОБА_7

третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02 березня 2017 року (судді Усатенко І.В., Маринченко Я.В., Літвінова М.Є.) припинено провадження у справі у справі №910/23094/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2017 року (судді Дикунська С.Я., Мальченко А.О., Жук Г.А.) ухвалу господарського суду міста Києва від 02 березня 2017 року залишено без змін.

Не погодившись з зазначеними ухвалою та постановою Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 02 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2017 року скасувати та справу направити до господарського суду міста Києва для продовження розгляду по суті з новим складом суду.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсними кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору про внесення змін № 1 від 01 вересня 2008 року до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору про внесення змін № 2 від 01 грудня 2008 року до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору банківського рахунку від 13 грудня 2007 року № 883.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08 червня 2015 року у справі №910/23094/14 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09 грудня 2015 року рішення господарського суду міста Києва від 08 червня 2015 року у справі № 910/23094/14 скасовано. Визнано недійсними кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26 грудня 2007 року, Договір про внесення змін № 1 від 01 вересня 2008 року до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року, Договір про внесення змін № 2 від 01 грудня 2008 року до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року та Договір банківського рахунку від 13 грудня 2007 року за № 883. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 3 774,00 грн. витрат зі сплати проведення судово-почеркознавчої експертизи, 4 872,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 2 436,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 609,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 06 квітня 2016 року рішення господарського суду міста Києва від 08 червня 2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09 грудня 2015 року у справі №910/23094/14 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 30 травня 2016 року зупинено провадження у справі №910/23094/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів до набрання законної сили рішенням у справі № 910/17687/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання нікчемними договорів.

09 грудня 2016 року від позивача надійшли докази набрання рішенням у справі № 910/17687/15 законної сили.

Ухвалою господарського суду міста Києва суду від 14 грудня 2016 року поновлено провадження у справі № 910/23094/14.

У судовому засіданні першої інстанції 02 березня 2017 року представником позивача заявлено клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України в зв'язку з тим, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 22 червня 2016 року у справі № 910/17687/15, яка набрала законної сили, визнано нікчемними договори: банківського рахунку № 883 від 13 грудня 2007 року, кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26 грудня 2007 року, договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року, договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року.

Розглянувши зазначене клопотання, місцевий господарський суд, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про необхідність припинення провадження в зв'язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки договори банківського рахунку № 883 від 13 грудня 2007 року, кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26 грудня 2007 року, договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року, договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року постановою Київського апеляційного господарського суду від 22 червня 2016 року № 910/17687/15 визнано нікчемними.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з вищезазначеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Господарський суд припиняє провадження у справі згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у застосуванні приписів статей 80 і 81 ГПК господарським судам слід мати на увазі таке. Перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК) та залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Судами встановлено, що предметом позову у даній справі № 910/23094/14 є визнання недійсними кредитного договору про відкриття кредитною лінії № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору про внесення змін № 1 від 01 вересня 2008 року до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору про внесення змін № 2 від 01 грудня 2008 року до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору банківського рахунку від 13 грудня 2007 року за № 883. Позовні вимоги мотивовано нікчемністю цих договорів, адже сторонами не було додержано письмової форми договору, оскільки позивач не підписував спірні договори та не узгоджував їх. Як на підставу позовних вимог позивач посилався на приписи ст. ст. 202, 203, 205, ч. 2 ст. 207, ч. 2 ст. 215, ст. ст. 638, 639, ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України.

Розгляд даної справи зупинявся господарським судом до набрання законної сили рішенням у справі № 910/17687/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання нікчемними договорів.

Так, предметом позову у справі № 910/17687/15 є вимога ОСОБА_4 про визнання нікчемними кредитного договору про відкриття кредитною лінії № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору про внесення змін № 1 від 01 вересня 2008 року до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору про внесення змін № 2 від 01 грудня 2008 року до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору банківського рахунку від 13 грудня 2007 року за № 883. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про нікчемність спірних договорів, оскільки сторонами не додержано письмової форми договору. Як на підставу позовних вимог позивач посилався на ч. 2 ст. 207, ч. 2 ст. 215, ч. ст. 258, ч.ч. 1, 5 ст. 261, ст. 638, ч. 3 ст. 639, ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22 червня 2016 року № 910/17687/15, яка набрала законної сили і залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2016 року, позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк" про визнання договорів нікчемними задоволено в повному обсязі. Визнано нікчемними договір банківського рахунку №883 від 13 грудня 2007 року, кредитний договір про відкриття кредитної лінії №2391 від 26 грудня 2007 року, договір про внесення змін №1 до кредитного договору №2391 від 26 грудня 2007 року та договір про внесення змін №2 до кредитного договору №2391 від 26 грудня 2007 року, укладені між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк" з моменту укладення.

За текстом згаданої постанови, договір банківського рахунку №883 від 13 грудня 2007 року, кредитний договір про відкриття кредитної лінії №2391 від 26 грудня 2007 року, договір про внесення змін №1 до кредитного договору №2391 від 26 грудня 2007 року та договір про внесення змін №2 до кредитного договору №2391 від 26 грудня 2007 року є нікчемними в силу приписів ст. 1055 ЦК України та ст. 207 ГК України, оскільки не підписувались ОСОБА_4, який є стороною договорів. Згадані обставини підтверджуються висновком експерта №773/774/15-32 від 08 квітня 2015 року, здійсненого на підставі ухвали про призначення судової експертизи у даній справі №910/23094/14.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 ЦК України, частина друга статті 207 ГК України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України"), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230,частина перша статті 232 ЦК України, частина перша статті 207 ГК України). За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Обставини, на які позивач посилався в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсними договорів та підстави визнання нікчемними договорів майже ідентичні в обох господарських справах. У справі № 910/17687/15 судом встановлено нікчемність спірних договорів, а у справі № 910/23094/14 позивач наполягав на їх недійсності з огляду на їх нікчемність.

Таким чином, предмети позовів у справах № 910/17687/15 та № 910/23094/14 дійсно є різними, однак по суті предметом розгляду обох господарських справ є недійсність спірних правочинів з тих підстав, що їх недійсність встановлена законом (нікчемності таких договорів).

Встановлення постановою Київського апеляційного господарського суду від 22 червня 2016 року у справі № 910/17687/15 нікчемності договору банківського рахунку № 883 від 13 грудня 2007 року, кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору про внесення змін № 1 до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року, договору про внесення змін № 2 до кредитного договору № 2391 від 26 грудня 2007 року в силу приписів ст. 215 ЦК України свідчить про встановлення недійсності таких договорів (недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), що в свою чергу свідчить про відсутність предмету спору у даній справі № 910/23094/14.

Оскільки за законом нікчемність має пріоритет перед недійсністю, визнання нікчемних правочинів недійсними є необов'язковим.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про припинення провадження у справі № 910/23094/14 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України з огляду на відсутність предмету спору (визнання оспорюваних договорів нікчемними в судовому порядку).

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2017 року у справі № 910/23094/14 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді С.С. Самусенко

М. М. Малетич