ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.06.2017 Справа № 904/5594/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман, Донецька область

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в сумі 43 220, 00 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № Ц/3-04/294-16 від 25.10.16 р., провідний юрисконсульт відділу судових спорів та виконання судових рішень юридичної служби;

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № ББУ/ПУ455/ВП/16 від 13.12.16 р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 43 220 грн., що складають суму штрафу за невірно зазначену масу вантажу у залізничних накладних № 46924007, № 46933610, № 46934089.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт недостачі вантажу, який повинен бути виявлений на станції призначення. Крім того, відповідач стверджує, що комерційні акти БН № 729261/276 від 16.11.2016 р., БН № 729262/277 від 16.11.2016 р., БН № 729263/278 від 16.11.2016 р. в порушення Правил складення актів, складені лише через 12-ть днів після прибуття вантажу на станцію призначення, у зв`язку з чим останні не є належними доказами.

Крім того, при поданні заперечень відповідачем заявлено про пропуск строку позовної давності.

Позивач не погоджується із запереченнями ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля», оскільки, на думку останнього підставою для матеріальної відповідальності у звязку з невірно зазначеною масою вантажу є не тільки складені комерційні акти, але й акти загальної форми.

22.06.2017 р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2016 р. на станцію ОСОБА_1 залізниці, на адресу ТОВ «ДТЕК Східенерго», зі станції Богуславської Придніпровської залізниці по залізничним накладним № 46924007, № 46933610, № 46934089 у залізничних вагонах № 59431452, № 55332142, № 67845925 був відправлений вантаж: «Вугілля кам'яне, марки г-газовий».

Відповідно до вказаних вище залізничних накладних, відправником зазначеного вище вантажу є відповідач - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України - залізнична накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між вантажовідправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача.

Статтею 23 Статуту Залізниць та "Правилами перевезень вантажів", затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000р., а саме, "Правилами оформлення перевізних документів" передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до статей 30, 37 Статуту залізниць України завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами. Під час здавання вантажів до перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

Відповідно до пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. (зареєстрований: Мін'юст України за № 863/5084 від 24.11.2000р.), загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом.

При цьому, згідно пункту 2.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000р. (зареєстрований: Мін'юст України за № 863/5084 від 24.11.2000р.) (в редакції наказу Міністерства інфраструктури України №138 від 08.06.2011р.), у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі.

Зі змісту графи "55" залізничних накладних, згідно з якими здійснювалось спірне перевезення вантажу, вбачається, що правильність внесених відомостей підтверджує представник відправника ОСОБА_4.

Згідно графи "24" вказаних накладних маса вантажу визначена відправником та становить: у вагоні № 59431452 маса вантажу складає 69 700 кг.; у вагоні № 55332142 69 900 кг.; та у вагоні № 67845925 68750 кг.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000р. (зареєстрований: Мін'юст України за № 863/5084 від 24.11.2000р.), передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Статтею 52 Статуту залізниць України передбачено, що маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Відповідно до ч.1 статті 24 Статуту Залізниць, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено що залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.11.2016 р. на станції Красноармійськ ОСОБА_1 залізниці було проведено зважування вагонів № 59431452, № 55332142, № 67845925 , в результаті чого було встановлено, що маса вантажу, вказана відправником в залізничних накладних № 46924007, № 46933610, № 46934089 у графі "маса вантажу в кг, визначена відправником" не відповідає масі вантажу на станції Красноармійськ, за фактом чого складено комерційні акти БН № 729261/276 від 16.11.2016 р., БН № 729262/277 від 16.11.2016 р., БН № 729263/278 від 16.11.2016 р.

Відповідно до статті 122 Статуту Залізниць, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли

Зважаючи на викладені вище обставини та норми законодавства, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача штраф за неправильно зазначену масу вантажу в сумі 43 220 грн.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно до п. 1 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р., при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Пунктами 2,3 зазначених вище Правил встановлено, що комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В свою чергу, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства; не очищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу;подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами);самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми, у випадку невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах, складається саме комерційний акт.

Згідно п. 4 Правил, комерційні акти складаються, зокрема, на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи свідчать про те, що спірні вагони прибули на станцію Красноармійськ ОСОБА_1 залізниці 02.11.2016 р., проте, комерційні акти БН № 729261/276, БН № 729262/277, БН № 729263/278 складені лише 16.11.2016 р. (а.с.8-10).

Тобто, зазначене вище свідчить про те, що вказані акти складені з порушенням Правил складання актів, а отже, не можуть бути прийняті в якості належних доказів, які підтверджують невірно визначену відповідачем масу вантажу в спірних залізничних накладних.

Посилання позивача на акти загальної форми ГУ-23 від 02.11.2016 року також не можуть прийняті судом, як належний доказ оформлення виявлених ним невідповідностей маси вантажу із даними, зазначеними в перевізних документах і не можуть замінити комерційні акти, оскільки, як вже зазначено вище, відповідно до пункту 2 Правил складання актів, акти загальної форми складаються для засвідчення тільки тих обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача та відповідно стягнення з відповідача штрафу в сумі 43 220 грн.

Відносно заяви відповідача про пропущення строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною, є самостійною підставою для відмови у позові.

Отже, відмова у позові через необґрунтованість (недоведеність) вимог виключає відмову в позові через пропуск позовної давності.

Керуючись ст. ст. 6, 24, 118, 122 Статуту залізниць України, ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.06.2017

Суддя ОСОБА_5