ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Справа № 925/435/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Потапенко В.В., з секретарем судового засідання Швидкою О.В. та представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод"

до Комунального підприємства "Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів"

про стягнення 22 079 грн. 82 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Черкаський асфальтобетонний завод" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 22 079 грн. 82 коп., з яких 20 216 грн. 65 коп. інфляційних витрат та 1863 грн. 17 коп. трьох процентів річних у звязку з простроченням оплати вартості отриманого відповідачем товару на підставі Рамкової угоди поставки товару №122 від 14 травня 2012 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та вказав на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань на підставі Рамкової угоди поставки товару №122 від 14.05.2012 року, у звязку з чим і були нараховані штрафні санкції.

Представник відповідача у відзиві на позов та у судовому засіданні проти позову заперечував. Заперечення мотивовані тим, що заборгованість по Рамковій угоді №122 від 17.05.2012 року сплачена в повному обсязі. Крім того, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності.

У судовому засіданні 06 червня 2017 року оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду на підставі статті 85 ГПК України.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд виходить з наступного:

14 травня 2012 року між Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради, КП «Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» та ПАТ «Черкаський асфальтобетонний завод» було укладено Рамкову угоду поставки товару №122 (далі «Рамкова угода»). Згідно Специфікації Товару (Додаток до Угоди) відповідач повинен був поставити позивачу 40 тонн бітуму нафтового дорожнього ГОСТ 11955-82, марка: БНД 60/90, сорт: перший.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24 грудня 2013 року у справі №925/1927/13 за позовом публічного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" до Комунального підприємства «Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» про стягнення 43467 гри. 36 коп. позов задоволено повністю і стягнуто з Відповідача на користь Позивача 39870 грн. 38 коп. заборгованості, 2694 грн. 77 коп. пені, 902 грн. 21 коп. трьох процентів річних, 1720 грн. 50 коп. судових витрат. Вказане судове рішення не було оскаржене і набрало законної сили.

За прострочення зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару рішенням у справі № 925/1927/13 з відповідача на користь позивача було стягнуто 902 грн. 21 коп. трьох процентів річних за період з 15.12.2012 року по 20.11.2013 року.

Після прийняття рішення у справі №925/1927/13 відповідач частково здійснив розрахунок за отриманий товар:

-27 травня 2014 року 559 грн. 97 коп., 1200 грн., 1600 грн., 2000 грн., 2400 грн., 2900 грн., 2400 грн., а всього 13 059 грн. 97 коп.;

-14 вересня 2015 року 22570 грн. 38 коп.

Станом на 11.04.2017 року борг складав 4 240,03 грн. У зв'язку з простроченням оплати боргу позивач просить стягнути з відповідача за період з 21.11.2013 року по 11.04.2017 року 20 216,65 грн. інфляційних втрат та 1 863,17 грн. трьох процентів річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач вважає, що позивачем безпідставно зазначено про наявність боргу в розмірі 4 240 грн. 03 коп. і вказує, що позивачем не враховані проплати боргу, які мали місце 28.05.2014 року 1000 грн., 16.04.2015 року 1700 грн., 2100 грн. Такі твердження відповідача є безпідставними. Як вже вище вказувалося, судове рішення по справі №925/1927/13 було прийняте 24 грудня 2013 року. Згідно графи «Призначення платежу» платіжним дорученням №30 від 28 травня 2014 року було сплачено позивачу 1000 грн. за бітум дорожній згідно накладної №36 від 22 травня 2014 року, платіжним дорученням №13 від 16 квітня 2015 року 2100 грн. згідно накладної №509 від 24.10.2014 року, платіжним дорученням №10 від 16 квітня 2015 року 1700 грн. згідно накладної №458 від 11.10.2014 року., тобто по цих накладних бітум дорожній відповідачем був отриманий вже після прийняття судового рішення про стягнення боргу в розмірі 39870 грн. 38 коп. по Рамковій угоді і відповідно вказані проплати не мають ніякого відношення до визначеного судовим рішенням боргу.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не довів суду, що борг, визначений судовим рішенням по справі №925/1927/13, був погашеним станом на 11 квітня 2017 року.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до пункту 7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» за відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

Позивач провів розрахунок трьох процентів річних та інфляційних за допомогою Інформаційно-аналітичного центру «Ліга». Розрахунок трьох процентів річних та інфляційних позивач зробив за період з 21.11.2013 року по 11.04.2017 року. Зроблений розрахунок є вірним.

У відзиві на позов відповідач вказує, що ним позов не визнається у зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні за період з 21.11.2013 року по 11.04.2017 року. До суду позивач звернувся 13 квітня 2017 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні за період з 13 квітня 2014 року по 11 квітня 2017 року. За цей період три проценти річних становлять 1391 грн. 09 коп., інфляційні втрати 18 705 грн. 83 коп.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На користь позивача з відповідача необхідно стягнути 1391 грн. 09 коп. трьох процентів річних та 18 705 грн. 83 коп. інфляційних втрат.

На підставі ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню понесені останнім судові витрати - сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 456 грн. 31 коп.

Керуючись статтями 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства "Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів" Черкаської міської ради (18003, м. Черкаси. вул. Бидгощська, б.13, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаський асфальтобетонний завод» (18036, м. Черкаси, вул. Чигиринська, б.86, ) - 1 391 грн. 09 коп. трьох процентів річних та 18 705 грн. 83 коп. інфляційних втрат у звязку з простроченням оплати вартості отриманого товару на підставі Рамкової угоди поставки товару №122 від 14 травня 2012 року за період з 13 квітня 2014 року по 11 квітня 2017 року і 1 456 грн. 31 коп. судового збору.

3.У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду.

СУДДЯ В.В. Потапенко

Повне судове рішення складено 26 червня 2017 року.

Суддя В.В. Потапенко