ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Справа № 910/1023/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 20.03.2017
у справі№ 910/1023/16
Господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Логіст-Хім"
до- Державної казначейської служби України - Запорізької митниці Державної фіскальної служби України
простягнення 29294,16 грн
за участю представників:
позивачане з'явився
відповідачів- не з'явився - Запорожець А.Б.- предст. дов. від 01.06.2017
ВСТАНОВИВ:

25.01.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Логіст-Хім" звернулось з позовом про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 29294,16 грн матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб Запорізької митниці.

Запорізька митниця Державної фіскальної служби заперечила проти позовних вимог, вказавши, що заявлені позивачем до стягнення суми не відповідають ознакам завдання збитків у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки надміру сплачені суми підлягають поверненню у відповідності до положень статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, а, відтак, такий спір не може розглядатися господарськими судами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 (суддя Курдельчук І.Д.) припинено провадження у справі в частині стягнення 24411,88 грн боргу; позов задоволено: стягнуто із Державного бюджету України із Запорізької митниці Державної фіскальної служби України на користь позивача 4882,28 грн матеріальної шкоди.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 (судді: Коротун О.М., Куксов В.В., Гаврилюк О.М.) апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби України задоволено частково; пункт 3 резолютивної частини рішення господарського суду змінено, викладено його в редакції: "Стягнути з Державного бюджету України (через Головне управління Державної фіскальної служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна 6, )) шкоду, завдану незаконним рішенням Запорізької митниці Державної фіскальної служби (69041, м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, 12; ідентифікаційний код: 39477764) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТ-ХІМ" (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, 29; ідентифікаційний код: 39071718): 4882 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн. 28 коп. матеріальної шкоди". В решті рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/1023/16 в частині припинення провадження у справі про стягнення 24411,88 грн. боргу та задоволення позову (п. 1, 2 резолютивної частини рішення ) залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, Запорізька митниця Державної фіскальної служби України подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції, постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Касаційну скаргу обґрунтовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: суди в порушення вимог частини другої статті 22 Цивільного Кодексу України надали невірну оцінку правовому статусу заявлених до стягнення коштів, як збитків. Скаржник вважає, що спірні правовідносини в цій справі є такими, що виникли із бюджетного та митного законодавства, відтак, не можуть регулюватися нормами Цивільного кодексу України, що передбачено частиною другою статті 1 вказаного Кодексу та частиною першою статті 1 Господарського кодексу України; вимоги позивача про стягнення 4882, 28 грн, як матеріальної шкоди, завданої протиправними діями скаржника є безпідставними та необґрунтованими та суперечать порядку, спеціально встановленому для повернення з Державного бюджету України платникам податків надмірно сплачених до бюджету коштів статтею 43 Податкового кодексу України та статтею 301 Митного кодексу України.

Позивач та Державна казначейська служба України не скористались процесуальним правом на участь у судовому засіданні касаційної інстанції своїх представників.

У запереченні на касаційну скаргу позивач її доводи відхилив, як необґрунтовані, просив суд залишити прийняті у справі рішення без змін.

Скаржник надав до суду касаційної інстанції клопотання про закриття провадження у справі з доданим підтвердженням сплати позивачу суми 4882,28 грн (надмірно сплаченого податку на додану вартість); клопотання відхилено судом, виходячи з відсутності у касаційної інстанції повноважень приймати та оцінювати докази.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Запорізької митниці Державної фіскальної служби України, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що 19.09.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОГ1СТ-ХІМ" заявило до митного оформлення товар - DIDECYL DIMETHYL AMMONIUM CHLORIDE (дідецил демитил амонію хлорид) 50% за митною декларацією №112050000/2014/021110 за кодом згідно УКТЗЕД ставка мита 0%. Товар надійшов в 56-ти поліетиленових ємкостях по 180 кг кожна. Для підтвердження коду товару позивач надав до митного органу сертифікат аналізу ПОАС 50% від 20.07.2014, технічну довідку № 21/09-14 від 18.09.2014, лист безпеки на продукт, інструкцію по використанню препарату дідецил демитил амонію хлорид.

Для остаточного вирішення питання правильності класифікації товару 22.09.2014 Запорізька митниця Державної фіскальної служби України зразки товару направила на дослідження до Дніпропетровського управління з питань експертизи та досліджень СЛЕД Мін доходів. За результатами досліджень (висновок від 25.09.2014 № 112) товар - DIDECYL DIMETHYL AMMONIUM CHLORIDE (дідецил демитил амонію хлорид) 50%, партія №20140720" ідентифікований як рідина, яка складається із водно-спиртового розчину неразголудженої вуглеводневої сполуки з вмістом четвертинної амонієвої групи - речовина визначеного хімічного складу. Продукт має катіонні поверхнево-активні властивості. Відповідно дидецилдиметиламоній хлорид використовується в якості катіонного сурфактанту (ПАР) та має антибактеріальні властивості. Вміст нелеткої складової становить 61,6±0,1мас.%.

На підставі інформації, наведеної у висновку, Запорізька митниця Державної фіскальної служби України прийняла рішення від 02.10.2014 № КТ- 137-2014 про визначення коду товару - DIDECYL DIMETHYL AMMONIUM CHLORIDE (дідецил демитил амонію хлорид) 50%, партія № 20140720" за кодом , ставка мита 6,5%. На виконання вказаного вище рішення оформлено додаткову декларацію МД2 від 29.10.2014 № 112050000/2014/023845, за якою було додатково сплачено мито у сумі: (020) - 24411,88 грн; ПДВ (028) - 4882,28 грн, що підтверджується банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

Не погодившись з прийнятим Запорізькою митницею Державної фіскальної служби України рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТ- ХІМ" звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення від 02.10.2014 № КТ-137-2014 про визначення коду товару; зобов'язання відповідача оформити товар DIMETHYL AMMONIUM CHLORIDE 50%, за кодом УКТЗЕД № 38089400, що вказаний у сертифікаті походження від постачальника № 14-С3201С0531/00005 від 14.08.2014.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.09.2015 у справі № 808/7227/14 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТ-ХІМ" задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано рішення Митниці від 02.10.2014 № КТ--0037-2014 про визначення коду товару, як таке, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства України.

За приписами частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи зазначені вище обставини, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення 29294,16 грн майнової шкоди, заподіяної неправомірними діями Запорізької митниці Державної фіскальної служби, які полягали у прийнятті рішення про визначення коду товару, що не ґрунтувалося на приписах чинного законодавства України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди в сумі 4882,28 грн із Запорізької митниці Державної фіскальної служби України, місцевий господарський суд дійшов висновку про доведеність позову в частині завдання такої шкоди позивачу, прийнятим митницею незаконним та скасованим в подальшому рішенням; разом з тим, суд припинив провадження за позовними вимогами щодо стягненням шкоди в сумі 24411,88 грн у зв'язку із поверненням Запорізькою митницею Державної фіскальної служби України вказаних коштів позивачу після порушення провадження у справі.

Переглядаючи справу в повному обсязі за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого суду щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою Запорізької митниці та заподіяною нею шкодою позивачу; разом з тим, суд апеляційної інстанції не погодився з висновками щодо відмови в позові до Державної казначейської служби і змінив резолютивну частину рішення в частині стягнення суми відшкодування із Запорізької митниці Державної фіскальної служби України, вказавши, що обов'язок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів державної влади, покладено на Державну казначейську службу України та її територіальні органи.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з оглядку на таке.

За змістом статей 54, 83, 101 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають спір відповідно до предмету та підстав позову, наведених у позовній заяві.

Позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення матеріальної шкоди, як завданої неправомірними діями відповідача Запорізької митниці в особі її посадових осіб.

Майнова шкода, завдана неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України). За статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів; за статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною першою статті 25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої юридичній особі внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Як унормовано статтею 43 Бюджетного кодексу України, при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Отже, відшкодування шкоди органом державної влади, оскільки останній фінансується з державного бюджету України, здійснюється з відповідного бюджету.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відтак, враховуючи викладене, для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої зазначеними положеннями законодавства, судам необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки, складу і розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Суди встановили, що за своїм складом заявлена до стягнення шкода полягала у надмірній сплаті платежів до бюджету (митних платежів та ПДВ).

Відповідно до статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового

В силу статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Враховуючи наведені норми права, повернення відповідних платежів має відбуватися у встановленому, спеціальному порядку та з урахуванням вказаних вище норм матеріального права; повернення надміру сплаченого податку, що суди визначили як матеріальну шкоду, повертається за заявою про повернення суми бюджетного відшкодування, поданою до податкової звітності з податку на додану вартість відповідного податкового періоду.

Вказаних обставин суди не врахували, відтак, рішення та постанова судів попередніх інстанцій в частині визначення надміру сплаченої суми ПДВ в розмірі 4882,28 грн, як матеріальної шкоди є необґрунтованими та такими, що не відповідають наведеним нормам чинного законодавства. При цьому матеріали справи не містять будь-яких доводів та доказів відмови позивачу в поверненні надміру сплачених сум, неможливості їх повернення у законодавчо визначеному порядку.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що прийняті у справі рішення та постанова судів попередніх інстанцій про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконним рішенням Запорізької митниці Державної фіскальної служби України, не відповідають положенням статей 43, 86, 105 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості судових рішень.

Відповідно до пункту 2 статті 111-9 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення.

Взявши до уваги, що господарські суди попередніх інстанцій встановили істотні обставини справи, дослідили зміст вимог позивача, однак, не застосували положення наведеного вище чинного законодавства відповідно до змісту спірних правовідносин та підстав поданого позову, судова колегія вбачає наявність підстав для скасування судових рішень у даній справі та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні поданих позовних вимог в частині стягнутої суми матеріальної шкоди.

Касаційна скарга не містить доводів щодо підстав скасування судових рішень в частині припинення провадження у справі, відтак у решті рішення та постанову судів попередніх інстанцій слід залишити без змін.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося рішення, суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони; таким чином, сплачений скаржником судовий збір при поданні касаційної скарги в межах суми, встановленої вимогами статті 4 Закону України "Про судовий збір" підлягає стягненню з позивача в рахунок відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з оплатою судового збору за розгляд касаційної скарги .

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 49, 1117, пунктами 1, 2 статті 1119, статтями11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 у справі № 910/1023/16 Господарського суду міста Києва та рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 скасувати в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконним рішенням Запорізької митниці Державної фіскальної служби України у сумі 4882, 28 грн. У позові в цій частині відмовити.

В решті рішення та постанову залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст-Хім" (69034, вул. Цимлянська, б.29, м. Запоріжжя, ) на користь Запорізької митниці Державної фіскальної служби України (69041, вул. Сергія Синенка, б. 12, м. Запоріжжя, ) 1653,60 грн (одна тисяча шістсот п'ятдесят три гривні 60 копійок) витрат судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Головуючий Л. Рогач

Судді: І. Алєєва

Т. Дроботова