РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017Справа №910/6716/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз

України"

про стягнення безпідставно отриманих коштів 507015,26 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача Кокошко В.А. (за дов.)

від відповідача Мицько Р.М. (за дов.)

В судовому засіданні 22.06.2017, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом публічне акціонерне товариство "Одесагаз" до дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 507015,26 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сума боргу за договором про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-1992 від 20.12.2010 у розмірі 499030,77 грн. була перерахована державним виконавцем на рахунок відповідача, на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 27.06.2014 № 916/1146/14. Договором іпотеки від 29.08.2015 забезпечено вимогу відповідача (іпотекодержателя), що випливає з договору № 06/10-1992 від 20.12.2010. Відповідач задовольнив свої вимоги за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010 за рахунок предмета іпотеки та оформив право власності на 50 квартир. Позивач вважає, що сума боргу, стягнута рішенням суду, була погашена шляхом набуття права власності відповідачем на предмет іпотеки, а тому кошти перераховані державним виконавцем на рахунок відповідача є безпідставно набутими та підлягають стягненню на користь позивача. Крім того, позивач нарахував 3% річних у розмірі 2994,18 грн. та втрати від інфляції у розмірі 4990,31 грн., оскільки вважає, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання на суму 499030,77 грн.

Ухвалою суду від 27.04.2017 порушено провадження у справі № 910/6716/17, розгляд останньої призначено на 29.05.2017.

Через загальний відділ діловодства суду 29.05.2017 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує. Відповідач підтверджує, що заборгованість за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010 була погашена за рахунок предмета іпотеки, однак, він заперечує, що сума коштів у розмірі 499030,77 грн. є безпідставно набутим майном, оскільки, виникли з договірних зобов'язання, а тому відсутні підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до вказаних правовідносин. Також заперечує проти нарахування 3% річних та втрат від інфляції, оскільки стягнення за ст. 1212 ЦК України не є грошовим зобов'язанням, за прострочення виконання якого можуть бути застосовані наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України.

В судовому засіданні 29.05.2017 оголошено перерву до 22.06.2017.

Через загальний відділ діловодства суду 12.06.2017 від позивача надійшла заява про об'єднання в одне провадження даної справи та справи № 910/5430/17 за позовом ПАТ "Одесагаз" до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про стягнення 6782741,91 грн. У разі відмови від об'єднання справ, позивач просив залишити позовну заяву без розгляду, оскільки, в провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справи про той же предмет і з тих же підстав (№ 910/5430/17 за позовом ПАТ "Одесагаз" до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про стягнення 6782741,91 грн.).

В судовому засіданні 22.06.2017 представник позивача просив вважати заяву про об'єднання двох справ в одне провадження помилково надісланою.

В зв'язку з цим суд не розглядає вказану заяву.

В судовому засіданні представник позивача просив залишити позов без розгляду та повернути суму судового збору.

Представник відповідача проти заяви заперечував, оскільки вважає вказане клопотання відмовою позивача від позову.

Відповідно до ст. 81 ГПК України Господарський суд залишає позов без розгляду, якщо: 2) у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Про залишення заяви без розгляду виноситься ухвала, в якій можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу. Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

З поданої до матеріалів справи позовної заяви у справі № 910/5430/17 та ухвали суду про порушення провадження у даній справі суд встановив, що предмет та підстави позову у справах № 910/5430/17 та № 910/6716 є різними, а тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду. Суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про залишення позову без розгляду та про повернення судового збору.

Позивач заявив клопотання про об'єднання в одне провадження справ № 910/6716/17 та № 910/5430/17.

Відповідач заперечував проти задоволення клопотання.

Відповідно до ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні. За клопотанням сторін або з власної ініціативи суд об'єднує кілька вимог, що випливають з корпоративних відносин і пов'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Згідно ст. 4-2 ГПК України визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який враховує кількість справ, що перебувають у провадженні суддів, заборону брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів. Після визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається, крім випадків, установлених законом. Несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду має наслідком відповідальність, установлену законом.

Справа № 910/5340/17 перебуває у провадженні судді Чебикіної С.О., а тому об'єднання її зі справою № 910/6716/17, що знаходиться в провадженні судді Усатенко І.В., буде втручанням і роботу автоматизованої системи документообігу. Крім того позовні вимоги у вказаних двох справах є різними (не однорідними) та обґрунтовані різними підставами, а тому відсутні обумовлені ст. 58 ГПК України обставини для об'єднання в одне провадження вказаних справ.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про об'єднання справ в одне провадження.

Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.10.2012 № 5017/2643/2012 у справі за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" про стягнення 111029341,03 грн., а також за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" про визнання договору недійсним, яке набрало законної сили, встановлено, що 20.12.2010р. між ДК "Газ України" (Постачальник) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Одесагаз" (Покупець), найменування якого було змінено на ПАТ „Одесагаз" на виконання вимог Закону України "Про акціонерні товариства", було укладено договір про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-1992, у відповідності до п.п. 1.1 -1.3 якого Постачальник зобов'язується передати Покупцеві в 2011 році природний газ власного видобутку, надалі -газ, виключно для подальшої реалізації населенню, а Покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору. Використання газу Покупцем для інших потреб не є предметом цього договору. Постачальник передає Покупцеві в 2011 році газ в обсязі до 790486,560 тис. куб.м. (сімсот дев'яносто мільйонів чотириста вісімдесят шість тисяч п'ятсот шістдесят куб.м., із визначенням обсягу поставок газу протягом дванадцяти місяців року. За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр (куб. м.), приведений до стандартних умов (t-20 град. за Цельсієм, Р = 760 мм ртутного стовпчика). Обсяги закупівлі газу можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Як встановлено судом у справі № 5017/2643/2012, на виконання умов вищезазначеного договору ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" передала за актами прийому-передачі від 31.01.2011 р., від 28.02.2011 р., від 31.03.2011 р., від 30.04.2011 р., від 31.05.2011 р., від 30.06.2011 р., від 31.07.2011 р., від 31.08.2011 р., від 30.09.2011 р., підписаними сторонами, а ПАТ "Одесагаз" прийняло протягом з січня 2011 р. по вересень 2011 р. природний газ загальною вартістю 228 122 413, 78 грн. Отриманий газ був оплачений ПАТ "Одесагаз" в сумі 132 384 382, 47 грн. Також з огляду списання з ПАТ "Одесагаз" в порядку Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості за природний газ в сумі 63574138,38 грн. та з урахуванням часткових сплати, суд дійшов висновку про стягнення з ПАТ "Одесагаз" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" лише частини боргу за отриманий природний газ у розмірі 32163 892,93 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.10.2012 р. у справі № 5017/2643/2012, яке набрало законної чинності, первісний позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволений частково та на його користь стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" 32163892,93 грн. основного боргу, 1938473,77 грн. - 3% річних, 3731380,04 грн. - інфляційних втрат, 700000 грн. - пені та 24929,81 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено; в задоволенні зустрічного позову по визнання договору недійсним відмовлено.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.06.2014 № 916/1146/14 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Одесагаз" про стягнення 1501667,83 грн., яке набрало законної сили, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 3% річних в сумі 1276520,58 грн., інфляційні нарахування в сумі 224202,86 грн., судовий збір в сумі 30014,47 грн. в зв'язку з не належним виконанням зобов'язань за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010.

Згідно ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже судовими рішеннями встановлено факт укладення між позивачем та відповідачем договору поставки природного газу Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", в зв'язку з неналежним виконанням умов якого, з ПАТ "Одесагаз" в судовому порядку суми боргу у розмірі 32163892,93 грн. основного боргу, 1938473,77 грн. - 3% річних, 3731380,04 грн. - інфляційних втрат, 700000 грн. - пені (рішення № 5017/2643/2012 від 22.10.2012) та 3% річних в сумі 1276520,58 грн., інфляційні нарахування в сумі 224202,86 грн. (рішення від 10.06.2014 № 916/1146/14). Вказані обставини не доводяться при розгляді даної справи на підставі ст. 35 ГПК України.

Між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (іпотеко держатель) та Публічним акціонерним товариством "Одесагаз" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки від 29.08.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 530. Цей договір забезпечує вимоги іпотеко держателя, що випливає з договору № 06/10-1992 від 20.12.2010 про закупівлю природного газу за державні кошти (з додатковими угодами), надалі - договір купівлі-продажу, за умовами якого іпотеко держатель постачає газ, а іпотекодавець зобов'язується сплатити заборгованість за поставлений газ на умовах, визначених договором купівлі-продажу (п. 1.1 договору іпотеки).

Згідно п. 1.2, 1.3 договору іпотеки (з урахуванням договору про внесення змін і доповнень до договору іпотеки від 02.09.2015) іпотекодавець зобов'язаний у строки, визначені договором купівлі-продажу сплатити іпотекодержателю заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 28248892,93 грн., штрафних санкцій та зборів у розмірі 7925521,53 грн., що складає у цілому суму заборгованості у розмірі 36174414,46 грн., відповідно до умов договору купівлі-продажу, яка утворилась станом на 26.08.2015, а також суму заборгованості, яка буде підтверджена актами звірки взаємних розрахунків між іпотекодавцем та іпотекодержателем станом на дату звернення стягнення на предмет іпотеки або його частину. Предметом іпотеки за цим договором є квартири (50 штук) всі разом або у певній кількості (предмет іпотеки) у житловому будинку за адресою: Україна, Полтавська область, місто Комсомольськ, вулиця Молодіжна, будинок 1.

У відповідності до висновку про ринкову вартість предмету іпотеки складеного ПП "Аргумент", загальна ринкова вартість предмету іпотеки становить 34922782,00 грн., яка складається з ринкової вартості кожної квартири в складі предмета іпотеки. За домовленістю сторін станом на дату укладення цього договору вартість предмету іпотеки складає 34922782,00 грн. На строк дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні (користуванні) іпотекодавця. (п. 1.4, 1.5 договору іпотеки (з урахуванням договору про внесення змін і доповнень до договору іпотеки від 02.09.2015)).

Іпотекодержатель має право у випадку повного або часткового невиконання іпотекодавцем зобов'язань за договором купівлі-продажу звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу. Порядок такого способу визначається розділом 5 цього договору. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов договору купівлі-продажу або умов цього договору, а також в інших випадках передбачених цим договором та/або договором купівлі-продажу та/або законодавством України. У цьому випадку Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення у зв'язку з яким Іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки. В цій вимозі визначається стислий зміст порушених зобов'язань. Вимога про виконання/виправлення порушеного зобов'язання у не менш як 30-ти денний строк від дня направлення вимоги на адресу іпотекодавця, вказану в цьому договорі та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки уразі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель з наступного після закінчення зазначеного терміну дня набуває право власності на предмет іпотеки. Вказана вимога не перешкоджає Іпотекодержателю здійснювати свої права на звернення стягнення на предмет іпотеки без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання зобов'язань, якщо зобов'язання за договором купівлі-продажу щодо повного або часткового повернення суми заборгованості не виконані іпотекодавцем (п. 3.1.2, 5.1, 5.2 договору іпотеки).

Вартість предмета іпотеки, на який здійснюється стягнення, у вигляді задоволення вимог Іпотекодержателя, встановлена у п. 1.4 цього договору та визначатиметься на момент звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення експертної оцінки СОД (п. 5.5.1 договору іпотеки).

Відповідно до п. 3.2.1 договору іпотеки у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель зобов'язаний повернути іпотекодацю між сумою вартості предмету іпотеки та сумою вимог іпотекодержателя, з урахуванням заборгованості зі сплати комунальних послуг та інших витрат щодо предмету іпотеки, податку, тощо.

Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.01.2020.

До матеріалів справи додано заяву від 18.09.2015 Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. з проханням передати Публічному акціонерному товариству "Одесагаз" повідомлення про заборгованість, яка підлягає сплаті за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010 у розмірі 34922782,00 грн. та необхідність її погашення протягом 30 календарних днів. У разі не погашення заборгованості у встановлений строк Іпотекодержатель має право набути право власності на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29.08.2015 № 530. Повідомлення отримано приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 601.

До матеріалів справи додано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої суд встановив, що відповідач зареєстрував право власності на предмет іпотеки (50 квартир) в період з 14.01.2016 по 21.01.2016.

Отже заборгованість позивача за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010, забезпечена договором іпотеки від 29.08.2015 № 530, погашена за рахунок предмета іпотеки.

До матеріалів справи додано постанову державного виконавця від 09.10.2014 ВП № 45028842 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу № 916/1146/14 від 27.06.2014 про стягнення 1530737,91 грн. Згідно розпорядження № 44651695/В-3, затвердженого В.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 26.08.2015 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення грошових коштів з ПАТ "Одесагаз" необхідно розподілити наступним чином: ВП № 45028842 - 499030,77 грн. як борг на корись ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" згідно наказу № 916/1146/14, виданого 27.06.2014 Господарським судом Одеської області перерахувати на рахунок ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України". Факт перерахуванням вказаних вище коштів ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" також підтверджується листом Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15.02.2017 № 09.1-768/В-8 та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідач направив до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області лист від 08.10.2015 № 31/13-3808 в якому повідомив про погашення заборгованості ПАТ "Одесагаз" у справі № 916/1146/14 та просив закінчити виконавче провадження.

25.12.2015 закінчено виконавче провадження № 45028842 за заявою стягувача, в зв'язку з відсутністю заборгованості, що підтверджується відповідно постановою державного виконавця.

ПАТ "Одесагаз" звернулось до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" з листом від 10.01.2016 № 21-17-40, в якому повідомило про отриману відповідачем переплату на суму 499030,77 грн. та просило її повернути у строк до 20.01.2017.

Судом встановлено, що заборгованість позивача перед відповідачем за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010 у розмірі 34922782,00 грн. була погашена за рахунок предмета іпотеки за договором іпотеки від 29.08.2015 № 530. Крім того, на виконання рішення суду у справі № 916/1146/14 щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції за порушення грошових зобов'язань за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010, виконавчою службою на рахунок відповідача перераховано грошові кошти у розмірі 499030,77 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 499030,77 грн.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Судовим рішенням у справі № 916/1146/14 була встановлено наявність підстав для нарахування та стягнення 3% річних та втрат від інфляції за невиконання грошових зобов'язань за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010 з боку ПАТ "Одесагаз".

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Підставою для виконання суб'єктом державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є примірник такого рішення, ухвали, постанови господарського суду в електронній формі, надісланий суб'єктом державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в порядку обміну інформацією між Єдиним державним реєстром судових рішень та Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженому Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України.

На виконання рішення суду був виданий 27.06.2014 наказ та відкрито виконавче провадження ВП № 45028842.

Керуючись нормами Закону України "Про виконавче провадження", виконуючи обов'язкове до виконання рішення суду, яке є чинним, у встановленому законом порядку не скасовано, державною виконавчою службою перераховано на рахунок ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" грошові кошти у розмірі 499030,77 грн.

Тобто кошти, отримані відповідачем на виконання рішення суду про стягнення штрафних санкції за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010 не є безпідставно отриманими, оскільки були перераховані за наявності правової підстави у вигляді договору та судового рішення.

Уклавши договір іпотеки в забезпечення зобов'язань за договором № 06/10-1992 від 20.12.2010 на суму 34922782,00 грн., яка (за твердженням сторін у справі) присуджена до стягнення за рішеннями Господарського суду Одеської області від 10.06.2014 № 916/1146/14, від 22.10.2012 № 5017/2643/2012, сторони в позасудовому не процесуальному порядку змінили спосіб виконання рішення суду (змінивши стягнення на визнання права власності на нерухоме майно чи без затвердження мирової угоди судом тощо).

В зв'язку з вищевикладеним суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України у розмірі 499030,77 грн., оскільки вони не є безпідставно набутими.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2994,18 грн. та втрат від інфляції у розмірі 4990,31 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.2 Постанови Пленуму № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Натомість, стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення безпідставно набутого.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Крім того, суд встановлено безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу, оскільки кошти не є безпідставно набутими, суд не вбачає обставин для стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

Суд відмовляє у задоволенні позову в зв'язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32-34, ст. 44, ч. 5 ст. 49, ст. ст.82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.06.2017

Суддя І.В.Усатенко