ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.06.2017 Справа № 920/341/17

Господарський суд Сумської області, у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Малюк Р.Б., розглянувши матеріали справи № 920/341/17:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім

Украгропром, м. Київ,

до відповідача: Державного підприємства Дослідне господарство Правдинське

Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України, с. Іванівка, Великописарівський район, Сумська область,

про стягнення 752 790 грн. 44 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача: представник ОСОБА_2;

Від відповідача: не зявився;

Суть спору: позивач подав позовну заяву № 01-12/04/17 від 12.04.2017 року, в якій просить суд стягнути з відповідача 545 349 грн. 20 коп., в тому числі 462 220 грн. 16 коп. інфляційних втрат, 83 129 грн. 04 коп. 3% річних, а також 8 180 грн. 24 коп. судового збору.

06.06.2017 позивач подав заяву про вихід за межі позовних вимог (вх. № 5012 від 06.06.2017), відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 137 231,10 грн. та інфляційні втрати в сумі 555 784,72 грн., розраховані станом на 06.06.2017.

20 червня 2017 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог № 01-09/06/17 від 09.06.2016, в якій просить суд стягнути з відповідача 697 774 грн. 80 коп., в тому числі 555 784 грн. 72 коп. інфляційних втрат, 141 990 грн. 08 коп. 3% річних, а також 10 446 грн. 62 коп. судового збору.

23 червня 2016 року позивач подав заяву (вх. № 5619 від 23.06.2017), в якій вказує, що позивачем здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми станом на 27 червня 2017 року, в звязку з чим просить суд вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача 752 790 грн. 44 коп., в тому числі 613 184 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 139 605 грн. 82 коп. 3% річних, а також 10 395 грн. 24 коп. судового збору.

Згідно до приписів пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, Господарським процесуальним кодексом, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи- об'єднання позовних вимог, чи- зміну предмета або підстав позову.

Враховуючи вищевикладене суд розглядає подану позивачем заяву про вихід за межі позовних вимог (вх. № 5619 від 23.06.2017) як заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до приписів пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26 грудня 2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Враховуючи передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог суд приймає подану заяву до розгляду.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача 752 790 грн. 44 коп., в тому числі 613 184 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 139 605 грн. 82 коп. 3% річних, а також 10 446 грн. 62 коп. судового збору.

6 червня 2017 року відповідач подав відзив на позов, відповідно до якого не погоджується з інфляційними збитками та 3% річних та просить суд відмовити в позовних вимогах.

20 червня 2017 року відповідач подав додаткові пояснення (вх. № 5466 від 20.06.2017), в яких вказує, що мировою угодою сторони фактично погодили нові терміни проведення розрахунків по залишку суми заборгованості, стягнутої за рішенням суду. Зокрема, у п. 2 Мирової угоди зазначено, що боржник зобовязується сплатити на користь стягувача 3 125 786.06 грн. на умовах розстрочення за наступним графіком: 1041928.00 грн. - до 25 листопада 2016 року; 2083858.06 грн. - до 15 грудня 2016 року. Відповідач зазначає, що з урахуванням нових термінів проведення розрахунків, прострочка виконання грошового зобовязання по сумі 1 041 928.00 грн. розпочалася з 26 листопада 2016 року, а по сумі 2 083 858.06грн. - з 16 грудня 2016 року. На думку відповідача, позивач помилково нараховує до стягнення збитки від інфляції на всю суму заборгованості за період , починаючи з квітня 2016 року, замість того, щоб по сумі 1 041 928.00 грн. рахувати інфляційні збитки з 26 листопада 2016 року, а по сумі 2 083 858.06 грн. - з 16 грудня 2016 року. Безпідставним, на думку відповідача, також є нарахування 3% річних від простроченої суми за період з березня 2016 року, оскільки, як уже зазначалося, прострочка виконання грошового зобовязання по сумі 1 041 928.00 грн. розпочалася лише з 26 листопада 2016 року, а по сумі 2 083 858.06 грн. - з 16 грудня 2016 року.

27.06.2017 року відповідач надіслав клопотання (вх. №5705 від 27.06.2017), в якому просить суд розгляд справи провести без участі представників відповідачів. Також відповідач подав контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат, в якому зазначає, що загальна сума 3% річних складає 50 012 грн. 58 коп., а інфляційних втрат 205 364 грн. 14 коп.

Подані документи прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 27 червня 2017 року представник позивача підтримав збільшені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 27.06.2017 не прибув.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, господарський суд, встановив:

05.01.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Украгропром (покупцем) та Державним підприємством Дослідне господарство Правдинське Національної академії аграрних наук України (продавцем), яке в подальшому неодноразово перейменовувалось і на даний час іменується Державного підприємства Дослідне господарство Правдинське Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України був укладений Форвардний контракт № ФК05/01-11-01, за умовами якого продавець зобовязується передати покупцю у власність базовий актив, покупець зобовязувався прийняти та оплатити його у кількості, строки та за ціною передбачених цим Контрактом.

Відповідач своєчасно та в повному обсязі не виконав свої зобовязання щодо оплати заборгованість з неповернутої попередньої оплати по Форвардному контракту № ФК/05-11-01 від 05.01.2011, в звязку з чим позивач 17.02.2016 звернуся до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з відповідача 5 224 726,94 грн.боргу, а також судових витрат, повязаних з розглядом справи (справа № 920/155/16).

Рішенням господарського суду Сумської області від 22.03.2016 року у вищевказаній справі № 920/155/16 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Украгропром, м. Київ до відповідача: Державного підприємства Дослідне господарство Правдинське Інституту рослинництва імені ОСОБА_3 Національної академії аграрних наук України, с. Іванівка, Великописарівський район, Сумська область третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національна академія аграрних наук України про стягнення 5 224 726,94 грн., позов задоволено, стягнуто з Державного підприємства Дослідне господарство Правдинське Інституту рослинництва імені ОСОБА_3 Національної академії аграпрних наук України (вул. Іванівська, буд. 1, с. Іванівка, Великописарівський район, Сумська область, 42839, код 00497727) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Украгропром (вул. Щусєва, 36, м. Київ, 04060, код 36529,94 грн. боргу та 78 370,90 грн. втрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду Сумської області від 22.03.2016 року у справі № 920/155/16 набрало законної сили 05.04.2016 року.

Відповідно до приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Позивач зазначає, що в добровільному порядку ДП «ДГ «Правдинське» погасило заборгованість в сумі 2 177 311,78 грн. (два мільйона сто сімдесят сім тисяч триста одинадцять грн. 78 коп.) шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 3 вересня 2016 року.

17 листопада 2016 року ухвалою Господарського суду Сумської області у справі № 920/155/16 затверджено мирову угоду б/н від 07.11.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Украгропром та Державним підприємством Дослідне господарство Правдинське Інституту рослинництва імені ОСОБА_3 Національної академії аграрних наук України у справі № 920/155/16.

Пунктом 1 затвердженої мирової угоди сторони підтверджують, що залишок загальної суми заборгованості Боржника перед Стягувачем за наказом Господарського суду Сумської області № 920/155/16 від 05.04.2016 р. та виконавчим провадженням ВП № 52760861 становить 3125786,06 грн. (три мільйони сто двадцять пять тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 06 коп.).

Відповідно до пункту 2 мирової угоди боржник зобовязується сплатити на користь Стягувача заборгованість в сумі 3125786,06 грн. (три мільйони сто двадцять пять тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 06 коп.) шляхом добровільного перерахування коштів на банківський рахунок Стягувача на умовах розстрочення за наступним графіком:

· 1041928,00 грн. - до 25 листопада 2016 року;

· 2083858,06 грн. - до 15 грудня 2016 року.

Відповідно до пункту 6 затвердженої ухвалою мирової угоди у разі невиконання (неналежного виконання) Боржником взятих на себе зобов'язань за цією Угодою, в тому числі щодо розмірів, порядку та строків (термінів) сплати заборгованості, всі зобов'язання за цією Угодою вважаються такими, строк виконання яких настав, і Стягувач має право на примусове стягнення всієї заборгованості за рішенням суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» шляхом предявлення до примусового виконання ухвали Господарського суду Сумської області у справі № 920/155/16, якою буде затверджена дана Угода і яка відповідно до Закону є виконавчим документом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач своєчасно та в повному обсязі не виконав свої зобовязання щодо оплати заборгованість з неповернутої попередньої оплати по Форвардному контракту № ФК/05-11-01 від 05.01.2011 та своєчасно не виконав судове рішення від 22.03.2016 року у справі № 920/155/16, яке набрало законної сили 05.04.2016 року, не виконав умови мирової угоди сплативши грошову суму присуджену до стягнення лише частково, у звязку з чим останньому відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 613 184 грн. 62 коп. інфляційних втрат за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року на суму боргу 2 098 940 грн. 88 коп. та з квітня 2016 року по травень 2017 року на суму боргу 3 125 415 грн. 16 коп. Також за розрахунком позивача відповідачеві нараховано 3% річних в загальній сумі 139 605 грн. 82 коп. за період з 05.04.2016 по 02.09.2016 на суму боргу 5 224 726 грн. 94 коп., за період з 03.09.2016 по 17.11.2016 на суму боргу 3 125 786 грн. 06 коп., та за період з 25.11.2016 по 27.06.2017 на суму боргу 3 125 786 грн. 06 коп.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого господарського суду України N 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все виходити з правил ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З урахуванням зазначеного, судом здійснено перерахунок 3% та інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, згідно з яким загальний розмір 3% річних складає 139 394 грн. 33 коп., інфляційні втрати складають 613 184 грн. 62 коп. Розрахунок здійснено судом за допомогою інформаційно аналітичного центру Ліга ТОВ Ліга: Закон 2017.

Розрахунок суду долучено до матеріалів справи.

Обставини, що наведені відповідачем у відзиві, судом оцінюються критично у звязку з їх необґрунтованістю, та недоведеністю позиції належними доказами.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до положень статтей 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на зазначене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних за несвоєчасну сплату боргу є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 613 184 грн. 62 коп. інфляційних збитків та 139 394 грн. 33 коп. 3 % річних.

В частині стягнення 211 грн. 49 коп. 3% річних суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

Відповідно до приписів пункту 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму (240 000 грн. 00 коп.).

Судом встановлено, що позивачем з урахуванням заяви (вх. № 5619 від 23.06.2017) збільшено позовні вимоги та заявлено до стягнення 752 790 грн. 44 коп., проте позивачем сплачено судовий збір в сумі 10 466 грн. 62 коп., хоча виходячи зі збільшеної суми позовних вимог позивач мав сплатити 11 291 грн. 85 коп., тому судовий збір у розмірі 825 грн. 23 коп. підлягають стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони, також якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що відповідач порушив умови договірних зобовязань, з нього на користь позивача підлягають стягненню 11 291 грн. 85 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Дослідне господарство Правдинське Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України (42839, Сумська область, Великописарівський район, с. Іванівка, вул. Іванівська, буд. 1, код 00497727) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Украгропром» (04060, м. Київ, вул. Щусєва, 36, код 36529168) 613 184 грн. 62 коп. інфляції, 139 394 грн. 33 коп. 3 % річних та 11 291 грн. 85 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 211 грн. 49 коп. 3 % річних в позові відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Украгропром» (04060, м. Київ, вул. Щусєва, 36, код 36529168) на користь державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві, , рахунок 0001, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код бюджетної класифікації 22030106) 825 грн. 23 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.07.2017.

Суддя С. В. Заєць