ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017 Справа №917/766/17

м. Полтава

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, в особі Миргородської філії ПАТ "Полтаваобленерго", 37600, м. Миргород, вул. Котляревського, 59

до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго", 37600, Полтавська область, м. Миргород, пров. Луговий, б.11

про стягнення 210412,56 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 15.02.2017 року № 10-74/1931;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 22.09.2016 року № 1202.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 15.06.2017 року.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 194 943,08 грн. заборгованості за договором про постачання електроенергії № 146 від 11.09.2008 року, з яких 188598,73 грн. інфляційні втрати; 6344,35 грн. - три проценти річних за час прострочення.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача умов укладеного договору, оскільки він, у визначені договором строки, не проводив розрахунків з постачальником, що стало причиною звернення до суду про стягнення інфляції та річних.

Позивач позовні вимоги підтримує, подав заяву від 14.06.2017 року про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення річних та інфляційних збитків, сума яких за новим розрахунком становить 12471,72 грн. - 3% річних та 197940,84 грн. - інфляційні витрати.

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки дії позивача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси, заява від 14.06.2017 року приймається господарським судом до розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Таким чином, ціна позову, яку згідно з частиною третьою статті 55 ГПК вказує позивач складає 210412,56 грн.

Відповідач у відзиві від 14.06.2017 року проти позову заперечує, посилаючись, зокрема, на те, що він є комунальним підприємством, яке забезпечує тепловою енергією населення, бюджетні установи та організації; заборгованість виникла в результаті затримки перерахування бюджетних коштів в рахунок відшкодування державою наданих пільг та субсидій за спожиту теплову енергію, зокрема надання субвенцій для погашення заборгованості перед теплопостачальними організаціями та заборгованості бюджетних установ за спожиті послуги надані теплопостачальними підприємствами; майже весь борг, що виник у період з жовтня 2014р. по грудень 2015р. по Договору №146 було погашено шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ №20 від 11.01.2005р. «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», було підписано ряд Спільних протокольних рішень, якими змінено порядок і строк проведення розрахунків за електричну енергію, поставлену у період з жовтня 2014р. по грудень 2015р. відповідно до Договору №146; для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату спожитої електричної енергії нашим підприємством було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (постачальник) в особі Миргородської філії і Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 146 від 11.09.2008 р. (далі Договір).

Згідно з цим Договором ПАТ «Полтаваобленерго» зобовязувалось продавати електричну енергію (як різновид товару) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач зобовязувався своєчасно проводити оплату постачальнику за вартість використаної (купленої) електроенергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами Договору.

Відповідно п.1.1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 838 кВт.

Додатковою угодою від 01.12.2011р. були внесені зміни в частині приєднаної потужності на обсяг 838 кВт величини якої по площадках вимірювання на точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Під час виконання умов Договору №146 з питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язувалися керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Пунктом 2.2.2. Договору визначено, що Постачальник зобов'язується, зокрема: постачати електроенергію як різновид товару Споживачу в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням розділу 7 цього договору.

Відповідно п. 2.3.2 Споживач зобов'язаний дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 Договору та режиму робити електроустановки; оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" (п. 2.3.3.); забезпечувати безперешкодний доступ у будь який час доби працівників Постачальника електричної енергії за пред'явленням службового посвідчення до засобів (систем) обліку електроенергії, вимірювання потужності та контролю показників якості електроенергії (п. 2.2.5).

Пунктом 3.1.1 Договору Постачальнику надано право, зокрема: отримувати від Споживача плати за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електроенергії за регульованим тарифом ті інші платежі, обумовлені цим договором; визначати у порядку, передбаченому розділом 5 договору, величини споживання електроенергії та потужності (п.3.1.3.); вимагати відшкодування збитків, завданих Постачальнику внаслідок порушення Споживачем умов договору (п.3.1.4.); доступу до належних Споживачу засобів (систем) обліку електроенергії, вимірювання потужності, контролю показників якості електроенергії для контролю дотримання встановлених режимів споживання електроенергії (п.3.1.5).

Відповідно до пункту 5.1. Договору та пункту 4.2. ПКЕЕ Споживач до 01 листопада поточного року надає Постачальникові відомості про обсяги очікуваного споживання електроенергії в наступному році з їх помісячним розподілом, що оформляються у вигляді додатку № 1 "Обсяги постачання електричної енергії та потужності" до Договору та є його не від'ємною частиною. В разі ненадання зазначених відомостей у встановлений Договором термін розмір очікуваного Споживання електроенергії на наступний рік установлюється Постачальником електроенергії за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року.

Сторони обумовили порядок розрахунків в розділі 7 Договору «Облік електричної енергії та порядок розрахунків», а також в Додатку № 2 «Порядок розрахунків» до цього договору, так, розрахунки за електричну енергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами та класу приєднання межі споживача. Розрахунковим вважається період з 8 годин 20 числа попереднього місяця до 8 годин такого ж числа поточного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.

На виконання вимог ПКЕЕ сторони підписали Додаток № 1 до Договору №146 про встановлення договірного обсягу постачання електричної енергії на 2014, 2015 роки.

Постачання електроенергії здійснювалось для діючих електроустановок відповідача у межах параметрів якості електричної енергії та у обсягах, встановлених за домовленістю сторін.

Позивач посилається, що відповідач неналежним чином виконував зобовязання по оплаті за спожиту ним електроенергію, оскільки не в повному обсязі та несвоєчасно оплачував нараховані йому до сплати кошти, внаслідок чого з жовтня 2014 року по грудень 2015 року у Відповідача перед Позивачем періодично виникали борги за спожиту електроенергію, та за попередню оплату електроенергії, які станом на момент розгляду справи в суді залишились не оплачені.

За розрахунком позивача сума додаткових нарахувань із застосуванням індексу інфляції за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року (з урахуванням часткової добровільної оплати) 197 940 грн. 84 коп.

Також, нараховано три проценти річних від простроченої суми за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року з урахуванням часткової добровільної оплати 12471 грн. 72 коп.

Відповідачем докази сплати вартості спожитої електричної енергії у повному обсязі у терміни, визначені Договором, суду не надані.

При розгляді справи по суті судом приймається до уваги наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (далі ЦК України).

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11/01/2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Миргородтеплоенерго», Публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» та ДП «Енергоринок» були підписані Спільні протокольні рішення: №20/10767 від 10/11/2014р., №20/209 від 20/01/2015р., №20/560 від 16/02/2015р., №20/1451 від 16/04/2015р., №20/1918 від 09/06/2015р., №20/2009 від 12/06/2015р., №20/3964 від 12/11/2015р. та №20/4400 від 14/12/2015р. про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Сторонами Спільних протокольних рішень було погоджено порядок проведення сторонами взаєморозрахунків з погашення заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію протягом 2014-2015 років, в тому числі і згідно Договору №146, за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Згідно зазначених Спільних протокольних рішень, сторони домовились, зокрема, про наступне:

- предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України віл 11.01.2005р. №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій";

- ОКВПТГ "Миргородтеплоенерго" перераховує на рахунок позивача кошти в рахунок погашення боргу за електричну енергію, спожиту в період жовтня 2014р. по грудень 2015р. на загальну суму 5 300 000,00 грн.

- сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами) та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов'язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства України;

- сторони домовилися перерахувати кошти іншій стороні не пізніше наступного дня після їх зарахування на їх рахунок;

- Спільні протокольні рішення набирають чинності з моменту їх підписання усіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями.

Зазначені Спільні протокольні рішення були виконані відповідачем, визначені в них суми грошових коштів були перераховані позивачу, що підтверджується платіжними дорученнями:

№12 від 17/11/2014р., яке було фактично оплачено 17/11/2014р.;

№21 від 03/02/2015р., яке було фактично оплачено 03/02/2015р.;

№24 від 03/03/2015р., яке було фактично оплачено 02/04/2015р.;

№28 від 21/04/2015р., яке було фактично оплачено 06/05/2015р.;

№32 від 15/06/2015р., яке було фактично оплачено 01/07/2015р.;

№33 від 16/06/2015р., яке було фактично оплачено 01/07/2015р.;

№38 від 19/11/2015р., яке було фактично оплачено 30/11/2015р.;

№44 від 18/12/2015р., яке було фактично оплачено 29/12/2015р.;

Отже, уклавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за електричну енергію, поставлену у період з жовтня 2014р. по грудень 2015р. відповідно до Договору №146.

За умовами спільних протокольних рішень строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Цивільним кодексом України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст. 202). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст.203).

З урахуванням змісту вказаних вище спільних протокольних рішень та норм ЦК України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами).

Положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що частина заборгованості сплачена відповідно до умов Договору та протокольних рішень, проте інша частина належних до сплати сум за отриману електроенергію була сплачена відповідачем з порушенням строків оплати, встановлених Спільними протокольними рішеннями.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 12471,72 грн. - 3 % річних за прострочення оплати електроенергії, поставленої протягом жовтня 2014 року по грудень 2016р. за період з 28.10.2014 року по 19.12.2015 року.

За перерахунком, здійсненим судом та враховуючи уточнений розрахунок 3% річних позивача, судом встановлено, що нарахування 3% річних є правомірним на загальну суму 2167,17 грн. за період з 28.10.2014 року по 30.11.2015 року. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення 3% річних відхиляються за їх безпідставністю.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 197940,84 грн. інфляційних за період з 28.10.2014 року по 12.11.2015 року.

Судом враховується, що інфляційні витрати та річні є невідємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що відсутні підстави нарахування інфляційних за вказані в розрахунку місяці, оскільки борг існував неповні місяці, а нарахування інфляційних поденно не передбачено.

Таким чином, позовні вимоги в частині інфляційних витрат є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Стосовно заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного суду України від 15.05.2012 року по справі № 11/446, яка є обов'язковою для суду згідно ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України та ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (з наступними змінами), в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року, яке згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Інші доводи відповідача не відповідають матеріалам справи, зводяться до тлумачення законодавства на свою користь, тому відхиляються судом як необґрунтовані.

Судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за розгляд даного спору сплатив 3589,33 грн. судового збору за платіжним дорученням № 621745 від 20.04.2017р.

За підп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» належна до сплати сума судового збору по даній справі становить 3156,19 грн. (з урахуванням прийнятої до розгляду судом заяви про збільшення позовних вимог).

Щодо надмірно сплаченої суми судового збору в розмірі 433,14 грн. позивач має право звернення до суду з заявою про її повернення у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 44, 49 (ч. 6), 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго", 37600, Полтавська область, м. Миргород, пров. Луговий, б.11, на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, в особі Миргородської філії ПАТ "Полтаваобленерго", 37600, м. Миргород, вул. Котляревського, 59, : 2167 грн. 17 коп. - три проценти річних; 32 грн. 51 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 197940,84 грн. індексу інфляції та 10304,55 грн. 3% річних у позові відмовити.

4 Видати наказ при набранні рішенням законної сили.

Суддя Пушко І.І.