РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. Справа № 906/100/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Савченко Г.І.

судді Демидюк О.О.

судді Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання Рильнику Д.М.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 - представник (довіреність №1 від 05.01.2017р.);

відповідача - ОСОБА_2 - представник (довіреність б/н від 22.06.2017р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.03.2017р. у справі №906/100/17

за позовом ОСОБА_4 підприємства "Новозаводські Аграрні Інвестиції"

до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014"

про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг №01/10-1 від 01.10.2015р.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг №01/10-1 від 01.10.2015р., який укладений між ОСОБА_4 підприємством "Новозаводські Аграрні Інвестиції" та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014" на підставі ст.ст. 13, 92, 161, 202, 203, 232, 237, 509 ЦК України, оскільки вказаний договір укладено поза межами компетенції директора підприємства.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.03.2017р. у справі №906/100/17 позов ОСОБА_4 підприємства "Новозаводські Аграрні Інвестиції" до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014" про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг №01/10-1 від 01.10.2015р. задоволено. Визнано недійсним договір про надання юридичних послуг № 01/10-1 від 01.10.2015р., який укладений між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014" та ОСОБА_4 підприємством "Новозаводські Аграрні Інвестиції". Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014" на користь ОСОБА_4 підприємства "Новозаводські аграрні інвестиції" - 1378,00грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014" звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції допущено не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, також порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не доведено обставин щодо обізнаності під час укладення договору про наявність обмежень у директора ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Новозаводські Аграрні Технології" ОСОБА_5 щодо підписання договорів. Зазначає, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.10.2015р. відсутні відомості про наявність обмежень на підписання будь-яких договорів директором ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Новозаводські Аграрні Технології". Крім того, судом першої інстанції не враховано, що чинним законодавством передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. На думку скаржника, судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що послуги щодо частини визначених договором земельних ділянок були надані позивачем, а саме було укладено договори оренди з власниками та проведено державну реєстрацію права оренди за ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014".

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємство "Новозаводські Аграрні Інвестиції" заперечує доводи апеляційної скарги з відстав, наведених у відзиві.

У судовому засіданні 27.06.2017р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

У судовому засіданні 27.06.2017р. представник позивача заперечила доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.10.2015р. між ОСОБА_4 підприємством "Новозаводські Аграрні Інвестиції" в особі директора ОСОБА_5, що діє на підставі Статуту (виконавець) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт -2014" в особі директора ОСОБА_6 (замовник) укладено договір про надання юридичних послуг № 01/10-1 (далі договір) /а.с.160, т. 1/.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати оплатні юридичні послуги з організації укладання договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (надалі - об'єкт оренди) між їх власниками або уповноваженими особами та замовником, актів приймання-передачі за формами, наведеними в додатку № 1 до цього договору і державної реєстрації права оренди замовника (надалі - послуги з контрактації), з метою отримання замовником безумовного права оренди об'єктів у відповідності до законодавства України.

Згідно п. 1.2 договору визначено характеристики об'єктів, що мають відношення до предмету договору, зокрема:

1.2.1. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що знаходяться в приватній власності, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які на даний час знаходяться в оренді у виконавця, розташовані на території Червоноармійського району Житомирської області (за межами населених пунктів) загальною площею 2587,7483 га, з них по: Очеретянській с/р - 626, 8212 га.; Мартинівській с/р - 150,9800 га; Новозаводській с/р - 1009,7647 га; Пулино-Гутській с/р - 625,5226 га; Ялинівській с/р - 174,6600 га сільськогосподарських угідь наведені в додатку 2 (реєстр) до цього договору.

1.2.2. Цільове призначення (використання) - землі сільськогосподарського призначення, надані для ведення товарного с/г виробництва. Право власності для об'єктів, що перебувають у приватній власності підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, свідоцтвом про право власності на земельну ділянку, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чи іншим передбаченим законом документом. Об'єкти з іншим цільовим призначенням (для ведення особистого селянського господарства, для ведення фермерського господарства, сінокосіння, тощо) за даним договором як належне виконання не приймаються і за них виконавець не отримує винагороди.

1.2.3. Вид земельних угідь - рілля. Інші види угідь (пасовища, багаторічні насадження тощо) за даним договором не приймаються і за них Виконавець не отримує винагороди.

1.2.4. Права оренди об'єктів відповідатимуть усім вимогам законодавства, договори оренди об'єктів підписані безпосередньо власниками об'єктів або уповноваженими законодавством особами, заповнені належним чином, матимуть всі передбачені законом додатки, укладені на строк не менше 10 років із мінімально визначеним нормативними актами України розміром орендної плати на момент укладення договорів оренди. На момент підписання даного договору максимальний розмір орендної плати становить 5% від нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок.

1.2.6. Загальний обсяг контрактації земель сільськогосподарського призначення за даним Договором встановлюється 2587 га, з можливістю збільшення в подальшому.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що винагорода виконавця визначається у розмірі 40 у.е. у грошовому еквіваленті - за 1 (один) га землі у договорі оренди , що укладений на умовах п. 1.2 цього договору, і державна реєстрація якого проведена належним чином щодо земельних ділянок, які знаходяться на території Червоноармійського району Житомирської області (за межами населених пунктів) загальною площею 2587,7483 га, з них: по Очеретянській с/р 626, 8212 га; по Мартинівській с/р - 150,9800 га; по Новозаводській с/р - 1009,7647 га; по Пулино-Гутській с/р - 625,5226 га; по Ялинівській с/р - 174,6600 га сільськогосподарських угідь наведені в додатку 2 до цього договору та п. 1.2.5 цього договору сума винагороди повністю покриває всі можливі витрати виконавця, пов'язані з виконанням цього договору, в тому числі включаючи всі необхідні платежі, що сплачуються до державного чи місцевого бюджетів в зв'язку з проведенням державної реєстрації (збір за реєстрацію речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отримання витягу з нього, за Витяг з Державного земельного кадастру, за посвідчення довіреностей, виготовлення документації із землеустрою, реєстраційної справи, обмінного файлу тощо). Оплата послуг виконавця проводиться у національній валюті України шляхом банківського переказу відповідної суми у гривнях згідно комерційного курсу долару США на поточний рахунок виконавця, вказаний у цьому договорі або в інший спосіб за згодою сторін.

3.2. Комерційним курсом долару США у цьому договорі вважається курс купівлі долару США, опублікований на сайті httr://index.minfin.com.ua станом на момент закриття торгів на міжбанківському валютному ринку України на останню дату, яка передує даті чергового платежу по цьому договору.

Таким чином, директором ОСОБА_5 від імені ПП "Новозаводські аграрні інвестиції" було укладено договір про надання юридичних послуг загальною вартістю 103509,93 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.10.2015 року складає 2287569,49грн.

Позивач вважає, що вказаний договір укладено з порушенням норм чинного законодавства України та діючої на момент укладення спірного договору редакції Статуту підприємства, оскільки директор підприємства укладаючи спірний договір діяв з перевищенням наданих йому повноважень і без відома засновників підприємства.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Юридична особа вчиняє правочини через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами. Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України). Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента (така правова позиція викладена в постанові пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Як вбачається із Статуту ОСОБА_4 підприємства "Новозаводські аграрні інвестиції", в редакції, чинній на момент укладення спірного договору /а.с. 13-20, т.1/, зокрема, ст. 7 вказаного Статуту передбачає повноваження засновника підприємства, зокрема: прийняття рішень про укладення, зміну чи припинення правочинів, в тому числі право підпису правочинів (договорів та інших угод) на суму, яка дорівнює чи перевищує 50 000,00 грн., або її еквіваленту в іноземній валюті за курсом НБУ на день вчинення правочину та відмова від будь-яких прав, належних підприємству, чи їх передача, у тому числі, але не виключно, права користування земельними ділянками.

Згідно п. 7.4 Статуту питання, віднесені до виключної компетенції засновника, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства.

Відповідно до п. 15.3.5 Статуту директор має право вчиняти правочини на суму, що не перевищує 50000,00 грн., або її еквіваленту в іноземній валюті за курсом НБУ на день вчинення правочину.

Отже, беручи до уваги, що за спірним договором, директор позивача - ОСОБА_5, одноособово поклав на позивача зобов'язання надати юридичні послуги відповідачу на загальну суму 103509,93 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.10.2015р. складає 2287569,49 грн, колегія суддів дійшла висновку, що спірний договір укладений без необхідного обсягу цивільної дієздатності зі сторони директора позивача, а саме перевищено обсяг наданих йому повноважень.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника про те, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні дані про наявність обмежень щодо представництва директора позивача від імені юридичної особи.

Відповідно до ст.17 ч.2 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" (в редакції, чинній станом на 01.10.2015р.) в Єдиному державному реєстрі, серед іншого, містяться такі відомості щодо юридичної особи: дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Відповідно до ст. 18 ч. 3 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

В матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_4 підприємства "Новозаводські аграрні інвестиції" станом на 01.10.2015р. У вказаному витязі відсутні обмеження представництва юридичної особи /а.с. 154-155, т.1/.

Поряд з цим, рішеннями єдиного власника ОСОБА_4 підприємства "Новозаводські Аграрні Інвестиції" при призначенні на посаду директора та продовженні його повноважень, визначено обмеження щодо укладення правочинів на суму більше 50000,00 грн. /а.с.11, 12, т.1/. Як зазначалося вище, вказані обмеження передбачені Статутом ОСОБА_4 підприємства "Новозаводські аграрні інвестиції", в редакції, чинній на момент укладення спірного договору /а.с. 13-20, т.1/.

З преамбули оскаржуваного договору вбачається, що інтереси ОСОБА_4 підприємства "Новозаводські аграрні інвестиції" представляє директор ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту.

Таким чином, відповідач знав або міг знати про обмеження повноважень директора ОСОБА_4 підприємства "Новозаводські аграрні інвестиції", оскільки спірний договір містить умову про підписання його директором, який діє на підставі статуту підприємства, що встановлює повноваження останнього. Вказане свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з статутом позивача у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Щодо посилань скаржника щодо схвалення позивачем спірного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Пунктом 9.2 роз'яснення Вищого господарського суду України від 12.03.99 року N 02-5/111 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" визначено, що наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т. ін.).

Пунктом 3.1 договору оплата послуг виконавця проводиться у національній валюті України шляхом банківського переказу відповідної суми у гривнях згідно комерційного курсу долару США на поточний рахунок виконавця, вказаний у цьому договорі або в інший спосіб за згодою сторін.

Відповідно до п. 3.3.1 договору у строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту складання і підписання обома сторонами договору, а також підготовки та підписання інших необхідних документів (реєстрів пайщиків) на виконання першого етапу роботи, замовник перераховує (передає) виконавцю авансовий платіж в розмірі 20% від суми визначеної в п. 3.1 цього договору на перший етап роботи згідно п. 1.2.5 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, актом приймання-передачі від 01.10.2015р., ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014", в особі директора ОСОБА_6, що діє на підставі Стату (замовник), з однієї сторони, передало, а ОСОБА_4 підприємство "Новозаводські Аграрні інвестиції", в особі директора ОСОБА_5, що діє на підставі Статуту (виконавець), з іншої сторони, отримало авансовий платіж в розмірі 20% від суми, визначеної в п. 3.1 довогору, в сумі 8000 доларів США на перший етап роботи згідно п. 1.2.5 договору.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 п. 1.2 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Національного банку України №637 від 15.12.2004р., готівкові розрахунки платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

Згідно абз. 3 ч. 1 п. 1.2 вказаного Положення готівка (готівкові кошти) - грошові знаки національної валюти України - банкноти і монети, у тому числі розмінні, обігові, пам'ятні монети, які є дійсними платіжними засобами.

Пунктом 1 Постанови правління Національного банку України "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" № 210 від 06.06.2013р. встановлено граничну суму розрахунків готівкою:

-підприємств (підприємців) між собою протягом одного дня в розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень;

-між фізичною особою та підприємством (підприємцем) протягом одного дня в розмірі 50000 (п'ятдесяти тисяч) гривень;

-фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 50000 (п'ятдесяти тисяч) гривень.

З акту приймання-передачі від 01.10.2015р. вбачається, що відповідачем передано позивачу готівкою в розмірі 8000 доларів США на перший етап роботи згідно п. 1.2.5 договору. Тобто відповідачем при здійсненні розрахунку перевищено граничну суму розрахунків готівкою впродовж одного дня. Крім того, в порушення "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Національного банку України №637 від 15.12.2004р., та п. 3.1 спірного договору розрахунок здійснено не у національній валюті України.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази, що кошти на виконання першого етапу роботи згідно п. 1.2.5 договору в сумі 8000 доларів США, обліковуються на рахунках позивача. В судовому засіданні представник позивача підтвердила, що вказані кошти не надходили на рахунки ОСОБА_4 підприємства "Новозаводські Аграрні інвестиції".

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що акт приймання-передачі від 01.10.2015р., не може вважатися належним та допустимим доказом проведення відповідних розрахунків на виконання договору про надання юридичних послуг № 01/10-1 від 01.10.2015р., як наслідок вказаний акт не може бути доказом схвалення спірного договору належною особою.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача, що акт приймання-передачі від 01.10.2015р. був відсутній в матеріалах справи під час вирішення спору в суді першої інстанції. Вказаний акт наявний в матеріалах справи та долучений до клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в суді першої інстанції від 23.03.2017р. вих. №23/03-2, яке зареєстроване судом першої інстанції 23.03.2017р. згідно відмітки суду /а.с. 166, т.1/.

Щодо посилань скаржника на підтвердження своїх доводів про часткове виконання спірного договору, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи наявні Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта станом на 10.10.2016р. /а.с. 56-95, т.1/.

Згідно розділу "Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речого права" в графі "Підстава виникнення іншого речового права" зазначено: договір оренди землі: б/н від 01.06.2016р., видавник: ТОВ "Агро-Цвіт-2014" в особі директора ОСОБА_6 В графі "Вид іншого речового права" зазначено: право оренди земельної ділянки. В графі "Відомості про суб'єкта іншого речового права" зазначено: орендар ТОВ "Агро-Цвіт-2014".

Однак, відомості із вказаної Інформаційної довідки про реєстрацію договорів оренди землі на користь відповідача не можуть бути належним доказом виконання спірного договору про надання юридичних послуг №01/10-1 від 01.10.2015р., оскільки орендар (відповідач) та орендодавець (власник) не позбавлені права укладати договори оренди землі. Тобто відсутній причинний зв'язок між договором про надання послуг №01/10-1 від 01.10.2015р. та договорами оренди землі від 01.06.2016р.

Крім того, в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі послуг, в яких зазначається про передачу уповноваженому представнику замовника, укладених договорів оренди об'єктів та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до п. 3.4 Договору.

Поряд з цим, в судовому засіданні представник позивача пояснила, що договори оренди землі, які були укладені між позивачем ОСОБА_4 підприємством "Новозаводські Аграрні інвестиції" та фізичними особами-власниками, на момент державної реєстрації іншого речового права на користь ТОВ "Агро-Цвіт-2014", були чинними. В матеріалах справи відсутні докази, що вказані договори в судовому порядку скасовані. Позивачем були подані адміністративні позови до Житомирського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію іншого речового права за ТОВ "Агро-Цвіт-2014", які перебувають на стадії розгляду /а.с. 146-153, т.1/.

Разом з тим, позивач просить визнати недійсним спірний договір на підставі ст. 232 ЦК України - правочин вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Судом першої інстанції не надано оцінки щодо вказаної обставини.

Судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про відсутність доказів зловмисної домовленості осіб при укладенні договору про надання послуг №01/10-1 від 01.10.2015р. Відсутні відомості про відкриття кримінального провадження, тощо.

Разом з тим, дана обставина (не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, місцевим господарським судом) не є підставою для зміни, скасування судового рішення, оскільки спірний договір визнається недійсним з іншої підстави, вказаної вище.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014", викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин не вбачається підстав, визначених ст. 104 ГПК України, для скасування рішення місцевого господарського суду.

Витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги в силу приписів ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 99,101,103-105 ГПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2014" на рішення господарського суду Житомирської області від 23.03.17 р. у справі №906/100/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 23.03.17 р. у справі №906/100/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи №906/100/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.