ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 року Справа № 904/3989/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Орєшкіної Е.В., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №1129 від 18.05.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №16/14 від 10.04.2017р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі Відокремленого підрозділу "Атоменергомаш", м. Енергодар Запорізької області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017р. у справі № 904/3989/17

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча

компанія "Енергоатом", м. Київ, в особі Відокремленого підрозділу

"Атоменергомаш", м. Енергодар Запорізької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові технології

металів", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017р. у справі №904/3989/17 (суддя Петрова В.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові технології металів" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атоменергомаш" пеню - 53 484,74 грн, штраф - 31 034,85 грн та 2 535,59 грн судового збору. Рішення мотивоване невірним розрахунком пені та наявністю підстав для застосування положень ст. 233 Господарського кодексу України щодо зменшення пені на 50%.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017р. в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені в сумі 53484,74 грн та штрафу в сумі 31034,85 грн, прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не доведено виняткові обставини для зменшення його відповідальності, обумовленої договором; відсутність товарообігу в першому кварталі 2017р. не може бути підставою для часткового звільнення його від сплати штрафних санкцій.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017р. колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Подобєд І.М., Кузнецової І.Л. апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено розгляд у судовому засіданні на 26.06.2017р.

26.06.2017р. у зв'язку з відпусткою суддів Подобєд І.М., Кузнецової І.Л. по справі здійснена автоматична зміна складу колегії суддів, за результатами якої справа передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Березкіної О.В., Орєшкіної Е.В., та ухвалою від 26.06.2017р. вказаною колегією суддів справа прийнята до свого розгляду.

В судовому засіданні 26.06.2017р. представник апелянта просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, вказуючи на те, що позивач невірно визначив період прострочення, позивачу не спричинено жодних істотних збитків, поставка товару здійснена в повному обсязі, нараховані санкції є надмірно великими; суд врахував фінансове становище відповідача та надмірність санкцій і правомірно зменшив їх на 50% (відзив від 22.06.2017р.).

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що 04.01.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислові технології металів" постачальник (надалі відповідач) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атоменергомаш" покупець (надалі позивач) було укладено договір поставки №20/05/01, строком дії два роки (п. 10.1 договору).

За умовами договору постачальник зобов'язався поставити у передбачені договором строки покупцю продукцію (поковка "Труба опорна" в кількості 55 шт. - до 01.06.2016р., поковка "Цоколь" в кількості 55 шт. - до 01.06.2016р.), а покупець - прийняти та оплатити вказану продукцію. Загальна сума договору складає 886 710,00 грн з ПДВ ( п.1.1., 3.1 договору).

Порядок поставки продукції визначено у розділі 5 договору, згідно умов якого поставка продукції здійснюється до 01.06.2016р. партіями відповідно до заявок покупця, в яких зазначається кількість, номенклатура продукції, що поставляється, та строки її поставки. Постачальник зобов'язаний здійснити поставку продукції, вказаної у п.1.1. договору, у строки, номенклатурі та кількості, зазначені у заявці покупця (п.п. 5.1, 5.2. договору).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що у разі ненадання заявок покупцем продукція, зазначена в п.1.1. договору, в будь-якому разі повинна бути поставлена постачальником не пізніше 01.06.2016р.

Згідно п.5.4. договору продукція відвантажується на умовах DDP (Інкторемс 2000). Отримувач: відокремлений підрозділ "Атоменергомаш" ДП "НАЕК "Енергоатом". Відвантажувальні реквізити покупця: м. Южноукраїнськ Миколаївської області, промзона, ремонтно-механічний завод ВП "Атоменергомаш", ЦМС.

Позивач направив відповідачу заявку від 24.02.2016р. за №96/14 щодо поставки всієї обумовленої договором продукції (а.с.17,18).

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу продукцію, а саме: 22.09.2016р. поставив 60 поковок на суму 483 660,00 грн та 11.10.2016р. - 50 поковок на суму 403050,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №РН-0000010 від 22.09.2016р. та №РН-0000011 від 11.10.2016р., які підписані сторонами без будь-яких зауважень (а.с.25, 27).

Посилаючись на прострочення поставки продукції та умови договору позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача пеню, нараховану на суму поставки продукції 483 660,00 грн, з 02.06.2016р. по 25.09.2016р., а також пеню, нараховану на суму поставки продукції 403050,00 грн, з 02.06.2016р. по 10.10.2016р., в загальній сумі 108 904,11 грн, а також 7% штрафу - 62069,70 грн.

З наведеного слідує, що між сторонами склалися правовідносини з постачання товару та відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Як встановлено судом вище, строк поставки продукції було встановлено сторонами у договорі до 01.06.2016р., фактично постачання було здійснено 22.09.2016р. та 11.10.2016р., тобто з простроченням відповідно на 112 і 131 день, що не заперечується сторонами.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо невірного визначення позивачем дати постачання товару за накладною №РН-0000010 від 22.09.2016р., який стверджує, що постачання товару відбулося 26.09.2016р., оскільки вказана накладна не містить іншої дати, ніж 22.09.2016р. Отже, позивач невірно визначив період прострочення постачання товару за цією накладною і невірно розрахував пеню.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У п.7.2. договору сторони встановили відповідальність за порушення вказаних у даному договорі строків поставки, а саме постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленої продукції за кожен день прострочення; а у випадку, якщо прострочення поставки складає більше 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Пеня за період прострочення поставки продукції на суму 483 660,00 грн з 02.06.2016р. по 21.09.2016р. становить 54 169,92 грн, пеня за період прострочення поставки продукції на суму 403 050,00 грн з 02.06.2016р. по 10.10.2016р. 52799,55 грн, а всього пеня становить 106 969,47 грн, що вірно визначено судом першої інстанції. В іншій частині вимоги щодо стягнення пені безпідставні в звязку з неправильним визначенням періоду для її нарахування.

Оскільки, прострочення поставки продукції склало більше 30 днів, то позивачем правомірно нараховано штраф відповідно до умов договору, який становитиме 886 710,00 грн х 7% = 62069,70 грн.

В суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про зменшення пені та штрафу на 70%, обґрунтоване тим, що позивачу не спричинено будь-яких істотних збитків, не завдано збитків іншим учасникам господарських відносин; суми нарахованої позивачем пені та штрафу є надмірно великими; у 1 кварталі 2017р. товарообіг відсутній; пеня та штраф є лише санкціями за невиконання зобов'язання, а не основним боргом.

Суд першої інстанції взяв доводи відповідача до уваги та зменшив розмір стягуваної пені та штрафу на 50% і стягнув відповідно пеню - 53 484,74 грн та штраф - 31 034,85 грн.

Зменшуючи нараховані суми пені та штрафу на 50%, суд першої інстанції послався на ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, згідно якої у разі, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, та ст.3 Цивільного кодексу України, щодо справедливості, добросовісності та розумності.

Втім, суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступень виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як розяснено у підпункті 3.17.4 пункту 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18, вирішуючи питання про зменшення неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Позивач є державним підприємством та мінімальний розмір санкцій за порушення зобовязання в цьому випадку визначено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, які повністю відповідають визначеним сторонами у п.7.2. договору. Відповідач допустив значне прострочення постачання продукції більше ніж на 100 днів, сума прострочення є значною - 886 710,00 грн.

В той же час відповідач в силу ст. 614 Цивільного кодексу України не довів належними та допустимими доказами відсутність своєї вини в простроченні постачання продукції та винятковість обставин, які б давали підстави для зменшення неустойки, як - то звіту про фінансову діяльність підприємства, тощо. Посилання відповідача на відсутність товарообігу в першому кварталі 2017р. не може бути підставою для зменшення неустойки, оскільки прострочення постачання продукції відбулося в 2016р., та вказаний звіт не свідчить про скрутне фінансове становище відповідача, неможливість сплати неустойки за рахунок його інших активів.

З огляду на вище наведене, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування норм статті 233 Господарського кодексу України та зменшення пені та штрафу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, жоден доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку щодо відсутності винятковості обставин у цій справі для зменшення неустойки (пені, штрафу), тому рішення суду як прийняте при невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи (п.3 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України) підлягає зміні в частині суми стягненої пені та штрафу.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі Відокремленого підрозділу "Атоменергомаш", м. Енергодар Запорізької області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017р. у справі №904/3989/17 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017р. у справі №904/3989/17 змінити в частині суми стягненої пені та штрафу, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові технології металів" (49005, м. Дніпро, пр. Гагаріна, 22, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01011, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Атоменергомаш" (71503, Запорізька область, м. Енергодар, а/с 306, ЄДРПОУ ВП: 26444970) пеню - 106969,47 грн (сто шість тисяч девятсот шістдесят дев'ять грн 47 коп), штраф 62069,70 грн (шістдесят дві тисячі шістдесят дев'ять грн 70 коп), судовий збір за розгляд позовної заяви 2535,59 грн (дві тисячі пятсот тридцять пять грн 59 коп), судовий збір за розгляд апеляційної скарги 2821,07 грн (дві тисячі вісімсот двадцять одну грн 07 коп), про що видати наказ.

В решті позову відмовити».

Припинити стягнення за наказом господарського суду від 10.05.2017р. у справі №904/3989/17.

Відповідно до ст. 116, 117 Господарського процесуального кодексу України видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 03.07.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.В. Березкіна