Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ПРИЙНЯТТІ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

від "03" липня 2017 р. Справа № 906/567/17

Суддя господарського суду Житомирської області Шніт А.В.,

розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали:

ОСОБА_1

до Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі"

про встановлення факту втрати системи реєстру власників іменних цінних паперів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, просить встановити факт втрати системи реєстру власників іменних цінних паперів ЗАТ "Житомирські ласощі", визначивши останнє відповідачем по справі та посилаючись на те, що спір за позовом виник з корпоративних відносин.

Розглянувши питання щодо прийняття вказаної позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність відмови у прийнятті даної позовної заяви, оскільки остання не підлягає розгляду в господарських судах України.

Так, у відповідності до ст.2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави; рахункової палати, яка звертається до господарського суду в інтересах держави в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.1 ГПК України, право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

В статті 12 ГПК України визначено перелік справ, підвідомчих господарським судам, до яких віднесено: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов'язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів; 4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю); 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство. 9) справи у спорах, підвідомчих господарським судам, щодо порушення прав інтелектуальної власності з використанням мережі Інтернет.

Згідно абз.2 п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку (наприклад, про визнання недійсним листа, накладної, акта експертизи тощо).

При цьому, зі змісту позовної заяви та предмету позову, визначеного заявником, вбачається, що даний спір не відноситься до корпоративних відносин, стосується встановлення факту, що має юридичне значення, та за суб'єктним складом і предметом позову підпадає під підвідомчість цивільного судочинства та підлягає розгляду в суді загальної юрисдикції.

Встановлення певного юридичного факту виходить за межі повноважень господарських судів, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Тому обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає способам встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення порушеного права.

Водночас суд відзначає, що вимога про встановлення факту не призводить до поновлення порушених прав. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Такий правовий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладену в постанові від 14.01.2002.

З урахуванням зазначених положень чинного законодавства та зважаючи на предмет спору, вказана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

З огляду на наведене, у прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 суд відмовляє.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.62, ст.86 Господарського процесуального Кодексу України,

господарський суд

УХВАЛИВ:

У прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до ЗАТ "Житомирські ласощі" про встановлення факту відмовити.

Додаток на 21 арк. в тому числі квитанція № 0.0.795084678 від 27.06.2017.

Суддя Шніт А.В.

віддрук.прим.:

1 - до наряду

2 - заявнику рек. з пов.