ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р.Справа № 922/1372/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ІВП ТРІАДА", 61037, м. Харків, пр. Московський, 199 Б, ;

до відповідача 1 фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, 61047, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1;

відповідача 2 публічного акціонерного товариства АЗОТ, 18014, м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72, ;

про стягнення 459148,63 грн.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2 (довіреність №259 від 19.04.2017);

відповідача-1 не зявився;

відповідача-2 ОСОБА_3 (довіреність №500-08/90 від 30.12.2016).

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

ОСОБА_4 спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВП ТРІАДА» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «АЗОТ» про стягнення солідарно з публічного акціонерного товариства «АЗОТ» та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1000,00 грн. та стягнення з публічного акціонерного товариства «АЗОТ» 383797,68 грн. заборгованості за договором №1235-411 від 18.11.2015, 63249,80 грн. пені, 11101,15 грн. 3 % річних, а всього 459148,63 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем-2 своїх зобовязань за договором №1235-411 від 18.11.2015 щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар. Крім того, 18.11.2015 між позивачем (далі кредитор) та відповідачем-1 (далі - поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до розділу 3 якого поручитель та боржник (ПАТ «АЗОТ») несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання боржником забезпеченого зобовязання. Але у будь-якому випадку відповідно до ст.543 ЦК України розмір відповідальності поручителя встановлюється у розмірі 1000,00 грн. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобовязання за договором №1235-411 від 18.11.2015 у розмірі 1000,00 грн. (п.3.1, п.3.2). Так як відповідачем-2 не було належним чином виконано зобовязання перед кредитором, то відповідачу-1 позивачем було направлено відповідно до п.4.1. договору поруки б/н від 18.11.2015 вимогу виконати зобовязання, однак останній його не виконав. Здійснюючи правове обґрунтування посилається на ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 549, 553-555, 610-612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.193,232 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.05.2017 було відкладено розгляд справи на 26.06.2017 о 10:30 год.

Позивач на виконання вимог ухвали суду від 22.05.2017 надав через канцелярію суду супровідним листом (вх. №16693 від 23.05.2017) оригінал опису вкладення у цінний лист на імя ПАТ «АЗОТ» від 22.05.2017 та оригінал фіскального чеку від 22.05.2017 як докази направлення на адресу ПАТ «АЗОТ» копії позовної заяви та додатків до неї. Вказані документи долучено судом до матеріалів справи.

Відповідач-1 явку свого повноважного представника у судове засідання 26.06.2017 не забезпечив, відзиву на позов суду не надав. Разом з цим, ухвала суду про відкладення розгляду справи від 22.05.2017 направлена на його адресу, що вказана у позовній заяві 61047, АДРЕСА_1, що співпадає з адресою зазначеною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що зроблений судом, повернулася до суду 09.06.2017 без доказів вручення відповідачу-1, з поштовою відміткою "за незапитом".

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до положень п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про порушення провадження у справі та ухвала про відкладення) направлялися учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач-1 не з'явився у судове засідання, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення його про час та місце розгляду справи.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач-2 у відзиві (вх. №20664 від 26.06.2017), а його повноважний представник у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у повному обсязі. Зазначив, що заборгованість, яка існує у ПАТ «АЗОТ» перед ТОВ «ІВП ТРІАДА» на даний час складає 334277,78 грн., а не 383797,68 грн., як вказує позивач, так як загальна сума договору становить 477539,69 грн., 30% передоплати від загальної суми, а саме 143261,91 грн. відповідно до умов договору відповідач сплатив, 70% суми, що складає 334277,78 грн., залишилось несплаченою. Сторони не укладали додаткову угоду відповідно до п.2.5. договору, що у випадку зміни у бік збільшення чи зменшення курсу Євро до Української гривні, встановленого Національним Банком України на дату проведення оплати (п.2.3., п.2.4.) покупцем більше ніж на 2% по відношенню до курсу на дату вказану в договорі, сума даного платежу буде перерахована у відповідності з курсом НБУ на дату проведення оплати. Крім того, відповідач-2 зауважив, що право позивача на стягнення основної суми боргу згідно із договором №1235-411 від 18.11.2015 на даний момент не порушено, оскільки стягнення основної суми боргу є правом позивача, яке може бути використане ним або ні на власний розсуд, то для реалізації цього права повинна бути вимога, за відсутності якої у відповідача відсутні обовязок та будь-які підстави сплатити зазначену заборгованість. Щодо стягнення пені, представник відповідача вказав, що строк позовної давності на стягнення пені з ПАТ «АЗОТ» за договором №1235-411 від 18.11.2015 закінчився, так як до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік відповідно до ст.258 ЦК України, а строк позовної давності у даному випадку розпочався з 21.04.2016 і закінчився 21.04.2017, проте позивач звернувся до суду 25.04.2017. Щодо 3% річних зазначив, що у звязку із тим, що заборгованість, яка існує у ПАТ «АЗОТ» перед ТОВ «ІВП ТРІАДА» складає 334277,78 грн.,то розмір 3% річних розраховано неправильно. Також вказав, що про укладення договору поруки між ТОВ «ІВП ТРІАДА» та ФО-П ОСОБА_1 відповідачу-2 стало відомо лише з позовної заяви. Крім того, у преамбулі договору поруки вказані неправильні дані ФО-П ОСОБА_1, а саме реквізити ФО-П ОСОБА_1 (дата та номер запису про проведення державної реєстрації ФО-П) належать ОСОБА_1, який на момент укладення договору поруки припинив свою діяльність, також ідентифікаційний код ОСОБА_1 належить ТОВ «ІВП ТРІАДА», все це свідчить про те, що позивач штучно змінив підсудність.

З власної ініціативи судом було зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що 15.10.2014 проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, підприємницьку діяльність якого не припинено, у звязку із чим справа підсудна господарському суду Харківської області.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

18 листопада 2015 року між публічним акціонерним товариством «АЗОТ» (далі, покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ІВП ТРІАДА» (далі, продавець) було укладено договір №1235-411 (далі, договір), за яким продавець зобовязується поставити і передати у власність, а покупець - прийняти і оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Кількість, найменування та вартість товару визначено у п.1.1. договору, а саме це буйкові рівнеміри FOXBORO загальною вартістю 477539,69 грн.

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. договору загальна сума за цим договором складає 477539,69 грн., в тому числі ПДВ 20% - 79589,95 грн., що у грошовому еквіваленті у іноземній валюті складає 18923,25 Євро по курсу обміну Євро на українську гривню, встановленому Національним банком України 29.10.2015, що дорівнює 25,369675 грн. за 1 Євро. Вартість тари входить до загальної суми договору.

Згідно із п.2.3. договору покупець проводить оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця у вигляді 30% передплати від загальної суми договору, що складає 143261,91 грн., в тому числі ПДВ 20% - 23876,99 грн. протягом 10 банківських днів з моменту підписання цього договору.

Із п.2.4. договору вбачається, що сума, яка залишилася, у вигляді 70% від загальної суми договору, що складає 334277,78 грн., в тому числі ПДВ 20% - 55712,96 грн. покупець зобовязаний сплатити протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару відповідно до п.3.1., 3.2. договору на підставі видаткової накладної з урахуванням фактично поставлених товару та тари.

Розділ 3 договору регулює питання щодо умов і строків поставки. Так, поставка товару здійснюється на умовах:DDP Черкаси склад покупця (м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72) відповідно до правил «Інкотермс 2010». Строк поставки товару не більше 105 календарних днів з моменту отримання передоплати, згідно із п.2.3. договору, з правом дострокової поставки товару (п.п. 3.1., 3.2.).

Відповідно до п.3.4. договору продавцем повинні бути надані покупцю наступні документи: видаткова і товарно-транспортна накладні.

Пункт 3.6. договору передбачає, що моментом поставки товару та переходу права власності на поставлений товар є дата підписання видаткової накладної покупцем.

Із п.п.8.1., 8.4. договору вбачається, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами (у тому числі шляхом факсимільного звязку з обовязковим обміном оригіналами протягом 15 календарних днів). Строк дії договору до 31.03.2016, а в частині фінансових і гарантійних зобовязань до повного їх виконання.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем-2 виникли зобовязання, що випливають із договору поставки (ст.712 ЦК Україния) за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 ст.693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач-2 на виконання умов договору, а саме п.2.3., здійснив передплату товару у сумі 143261,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 07.12.2015 №8446 про сплату ПАТ «АЗОТ» на розрахунковий рахунок ТОВ «ІВП ТРІАДА» 143261,91 грн. як попередньої оплати за буйковий рівнемір відповідно до договору №1235-411 від 18.11.2015 (а.с.17).

В свою чергу, позивач на виконання свого обовязку, передбаченого розділом 3 договору, поставив відповідачеві товар, передбачений договором, що підтверджується видатковою накладною №20 від 06 квітня 2016 року та експрес-накладною №9203 від 06 квітня 2016 року (а.с.18, 19).

Із наданої суду видаткової накладної вбачається, що ТОВ «ІВП ТРІАДА» поставило, а ПАТ «АЗОТ» прийняло товар за договором №1235-411 від 18.11.2015 на суму 477539,69 грн., в тому числі ПДВ - 79589,95 грн. Від ТОВ «ІВП Тріада» видаткову накладну було підписано директором ОСОБА_5, а від ПАТ «АЗОТ» - менеджером ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності ААЕ від 05.04.2016 №384413/260 (а.с.18, 20).

Відповідно до положень ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, п.2.4. договору передбачено, що сума, яка залишилася, у вигляді 70% від загальної суми договору, що складає 334277,78 грн., в тому числі ПДВ 20% - 55712,96 грн. покупець зобовязаний сплатити протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару відповідно до п.3.1., 3.2. договору на підставі видаткової накладної з урахуванням фактично поставлених товару та тари.

З огляду на викладене, строк сплати відповідачем-2 коштів за поставлений товар настав 20.04.2016.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач-2, в порушення умов договору належним чином не виконав свої зобовязання за договором №1235-411 від 18.11.2015, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Матеріали справи свідчать, що відповідач у строк, визначений договором суму коштів не сплатив, позивач неодноразово звертався до відповідача-2 з листами від 01.06.2016, 16.09.2016, 07.02.2017 про оплату заборгованості, проте відповіді на них не отримав, заборгованість сплачено не було (а.с.34-37).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України субєкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зазначає, що загальна сума за договором складає 477539,69 грн. (п.2.1.). Відповідач сплатив позивачу кошти у вигляді 30 % передоплати від цієї суми, що становить 143261,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8446 від 07.12.2015 (а.с.17).

Однак відповідач в порушення умов договору не сплатив позивачу протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару суму, що лишилася у розмірі 70% від загальної суми договору, що складає 334277,78 грн.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що доказів сплати заборгованості відповідачем-2 суду не надано, відповідач-2 визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання за договором №1235-411 від 18.11.2015 на суму 334277,78 грн.

Посилання плзивача на те, що сума основного боргу складає 384797,68 грн. (курс НБУ 29,203840 грн. за 1 Євро) згідно із п.2.5. договору, є безпідставним, з огляду на наступне.

У п.2.5. договору сторони домовились, що у випадку зміни в сторону збільшення чи зменшення курсу Євро по відношенню до української гривні, що установлений Національним банком України, на день проведення оплати (п.2.3., 2.4. договору) покупцем більш ніж на 2% по відношенню до курсу на дату, вказану у договорі, сума такого платежу буде перерахована відповідно до курсу НБУ на день проведення оплати, про що сторони підписують додаткову угоду.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем у порушення ст.ст.32, 33, 34 ГПК України не надано суду доказів укладення додаткової угоди щодо перерахування суми платежу відповідно до курсу НБУ 29,203840 грн. за 1 Євро, у звязку із чим сума коштів у розмірі 384797,68 грн. є безпідставною.

Твердження відповідача-2 щодо непорушення права позивача на стягнення основної суми боргу, так як останньому не було направлено вимогу щодо його сплати є безпідставним, тому що договором передбачено строк виконання зобовязання відповідача сплатити позивачу 334277,78 грн., а саме 10 банківських днів з моменту поставки товару. Товар було поставлено 06.04.2016, що підтверджується видатковою накладною, тому з 21.04.2016 відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобовязання, а позивач отримав право на стягнення простроченої суми боргу.

Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як було зазначено позивачем та підтверджується матеріалами справи, 18 листопада 2015 року для забезпечення виконання зобовязання покупця (відповідача-2) за вказаним договором №1235-411 від 18.11.2015 між позивачем ТОВ «ІВП ТРІАДА» (далі, кредитор) та відповідачем-1 ФО-П ОСОБА_1 (далі, поручитель) було укладено договір поруки (далі, договір поруки).

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель ФО-П ОСОБА_1 поручається перед кредитором ТОВ «ІВП ТРІАДА» за належне виконання ПАТ «АЗОТ» зобовязань, що виникли на підставі договору № 1235-411 від 18.11.2015, укладеного між ПАТ «АЗОТ» та ТОВ «ІВП ТРІАДА».

Згідно із п.п. 3.1., 3.2. договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобовязання. Але у будь-якому випадку відповідно до ст.543 ЦК України розмір відповідальності поручителя встановлюється у розмірі 1000,00 грн.

У п.3.2. договору зазначено, що поручитель цією порукою забезпечує виконання зобовязання за договором №1235-411 від 18.11.2015 у розмірі 1000,00 грн.

Згідно з п. 4.1.1. при порушенні боржником зобовязання перед кредитором поручитель, зобовязується виконати за боржника зобовязання у розмірі, визначеному у п. 3.2. цього договору у триденний строк з дня отримання вимоги кредитора. При цьому вимога направлена кредитором поручителю повинна містити докази направлення відповідної вимоги кредитором боржнику, яку він не виконав у встановлений ст.530 ЦК України строк. Винагорода поручителю за цим договором не виплачується.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Пунктами 6.1., 6.2. договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами всіх прийнятих за ним зобовязань. Цей договір також припиняється у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Суд зазначає, що на час розгляду справи у суді договір поруки є чинним.

Згідно із приписами ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як слідує з позовної заяви та підтверджується матеріалами справи, позивач направляв поручителю (відповідачу-1) вимогу від 14.03.2017 про виконання зобовязання за договором поруки у звязку із неналежним виконанням боржником зобовязання щодо оплати товару з наданням відповідного підтвердження у вигляді направлення ПАТ «АЗОТ» претензії від 07.02.2017 №11-02/0112. Вказана вимога була отримана останнім особисто 14.03.2017, однак виконана ним не була, заборгованість за товар не сплачена.

Позивач стверджує, що його право порушене та потребує судового захисту, у звязку із чим він звернувся із вказаним позовом до суду.

Згідно із ст.4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 22 ГПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

У ст.43 ГПК України закріплено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В порушення ст.ст.32, 33 ГПК України відповідач-1 не надав суду доказів виконання свого зобовязання за договором поруки.

Враховуючи встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, зміст договору №1235-411 від 18.11.2015 та договору поруки від 18.11.2015, а також з огляду на те, що відповідачі у встановленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростували, крім того, заборгованість у розмірі 334277,78 грн. визнається відповідачем-2 та підтверджується матеріалами справи, у звязку із чим позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 1000,00 грн. та стягнення з відповідача-2 суми основного боргу у розмірі 333277,78 грн. підлягають задоволенню як такі, що відповідають вимогам законодавства України та матеріалам справи, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-2 боргу у розмірі 50519,90 задовленню не підлягають.

Щодо твердження відповідача-2 про те, що у договорі поруки вказані неправильні дані поручителя (відповідача-2), а саме реквізити ФО-П ОСОБА_1 (дата, номер запису про проведення державної реєстрації ФОП), який на момент укладення договору поруки припинив свою діяльність, а також ідентифікаційний номер ОСОБА_1, який насправді належить ТОВ «ІВП ТРІАДА», є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 15.10.2014 було проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в свою чергу договір поруки було укладено 18.11.2015, а відтак на момент укладення цього договору ОСОБА_1 мав статус фізичної особи-підприємця.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідачем-2 не надано суду докази щодо визнання вказаного договору поруки недійсним. відсутні вони і у матеріалах справи.

Щодо заявленої до стягнення у позові пені в сумі 63249,80 грн. суд виходить з наступного.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару, вказаного у п.2.4. цього договору покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої на період нарахування пені) за кожен день порушення строків оплати товару.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені на відповідність вимогам чинного законодавства України, в тому числі ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.232 ГПК України, з огляду на те, що сума основного боргу складає 334277,78 грн., а прострочення з оплати за договором (видаткову накладну підписано 06.04.2016) розпочалося з 21.04.2017, суд доходить висновку, що розмір пені за період з 16.12.2016 по 12.04.2017 становить 54945,77 грн., пеня у розмірі 8304,03 грн. нарахована на суму боргу у розмірі 384797,68 грн. задоволенню не підлягає, як така, що заявлена до стягнення безпідставно.

Водночас, відповідач-2 у відзиві на позов та у судовому засіданні зазначив про пропуск строку позовної давності щодо стягнення пені. Зауважив, що відповідно до п.2.4 договору останнім днем сплати коштів для ПАТ «АЗОТ» було 20.04.2017, строк позовної давності для стягнення пені за договором розпочався 21.04.2016 та становить рік згідно із ч.2 ст.258 ЦК України. Позивач звернувся до суду лише 25.04.2017, а відтак є таким, що пропустив строк позовної давності щодо стягнення пені, просив у позові відмовити.

Законодавством України не передбачено чітко визначеної форми заяви про застосування позовної давності, у звязку із чим суд розцінює твердження відповідача про пропуск строку позовної давності та його прохання про відмову у позові як заяву про застосування позовної давності, заявлену у відповідності до ст. 267 ЦК України, частиною 3 якої встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (пені).

Як встановлено судом, саме з 21.04.2016 відповідач 2 є таким, що прострочив виконання грошового зобовязання по сплаті боргу, а відтак саме з цієї дати починається обрахунок пені та саме початок строку позовної давності, в тому числі по стягненню неустойки, і враховуючи приписи ст.258 ЦК України, річний строк щодо можливості звернення до суду з вимогою про стягнення пені закінчується 21.04.2017.

Приймаючи до уваги, що позивач звернувся з даним позовом до суду 25.04.2017, про що свідчить відмітка канцелярії суду на позовній заяві (1372/17), тобто з пропуском строку позовної давності щодо стягнення неустойки, враховуючи подану відповідачем-2 заяву про застосування строку позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 11101,15 грн. за період з 21.04.2016 по 06.04.2017, суд керується положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних (а.с.39) на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України, беручи до уваги суму основного боргу, яка складає 334277,78 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у цій частині, а саме: підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 6986,95 грн. за період з 21.04.2016 по 06.04.2017 як такі, що відповідать вимогам законодавства України та матеріалам справи, в іншій частині позов задоволенню не підлягає за безпідставністю.

Згідно із положеннями ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5118,97 грн.

Відповідно до абз.3 п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Беручи до уваги, стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача 1000,00 грн., з кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7,50 грн.

Загальна сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача-2 становить 5111,47 грн.

Водночас, суд зазначає, що позивачем здійснено переплату судового збору на суму коштів у розмірі 3,92 грн., яка відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила. Таким чином, позивач має право звернутися до суду із клопотанням про повернення зазначеної суми судового збору.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (18014, м. Черкаси, вул. Первомайська, 72, ) та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61047, м. Харків, Тархова, 9, кв. 7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІВП ТРІАДА» (61037, м. Харків, проспект Московський, 199 Б, , р/р 3 в АТ «ОСОБА_6 Аваль», МФО 380805) 1000,00 грн. боргу.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (18014, м. Черкаси, вул. Первомайська, 72, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІВП ТРІАДА» (61037, м. Харків, проспект Московський, 199 Б, , р/р 3 в АТ «ОСОБА_6 Аваль», МФО 380805) 333277,78 грн. заборгованості за договором №1235-411 від 18.11.2015, 6986,95 грн. - 3% річних.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (18014, м. Черкаси, вул. Первомайська, 72, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІВП ТРІАДА» (61037, м. Харків, проспект Московський, 199 Б, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 5111,47 грн.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61047, м. Харків, Тархова, 9, кв. 7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІВП ТРІАДА» (61037, м. Харків, проспект Московський, 199 Б, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 7,50 грн.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_7