ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2017 р. Справа № 911/1337/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САВСЕРВІС-МОВА"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 6840,49 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САВСЕРВІС-МОВА" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 6840,49 грн. з яких 3964,27 грн. основного боргу, 1000,87 грн. пені, 150,63 грн. 3 % річних, 535,44 грн. інфляційних, 1189,28 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.05.2017 року порушено провадження у справі № 911/1337/17 та призначено справу до розгляду на 22.05.2017 року.

В судове засідання 22.05.2017 представник відповідача не з'явився, сторони вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 04.05.2017 року не виконали, відповідач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався до 19.06.2017 року.

08.06.2017 року представником позивача подано уточнений розрахунок пені, 3 % річних, інфляційних та штрафу, яким фактично позивач, збільшуючи позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача 7643,54 грн. з яких 3964,27 грн. основного боргу, 1036,48 грн. пені, 183,76 грн. 3 % річних, 854,44 грн. інфляційних, 1604,59 грн. штрафу.

В судове засідання 19.06.2017 року сторони не з'явилися, про причини неявки господарський суд не повідомили, відповідач письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд

встановив:

06.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "САВСЕРВІС-МОВА" (далі - позивач, Продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № КФ00330 (далі - Договір), відповідно до розділу 1 якого Продавець передає у власність, а Покупець приймає та Товар на умовах визначених у даному Договорі.

Найменування, асортимент, кількість та ціна Товару, що є предметом даного Договору, визначаються у накладних, які оформлюються та підписуються Сторонами при прийомі-передачі кожної партії Товару.

Розділом 2 Договору передбачено, що Покупець здійснює розрахунки за Товар на умовах, визначених Сторонами у Додатку № 1, який є невід'ємною частиною даного Договору.

Пунктом 2 додатку № 1 від 06.12.2013 року до Договору Сторони погодили, що Покупець здійснює розрахунки за Товар, отриманий відповідно до Договору, протягом 14 календарних днів.

Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє протягом одного календарного року. Якщо по закінченні строку даного Договору жодна із Сторін не заявить про своє бажання розірвати даний Договір, останній вважається кожен раз продовженим на такий самий строк на таких самих умовах (Розділ 10 Договору).

Як стверджує позивач, останній на виконання умов Договору протягом січня - лютого 2016 року поставив відповідачу Товар на загальну суму 5348,64 грн., в підтвердження чого надав видаткові накладні: № 78687630 від 12.01.2016 року на суму 1876,44 грн.; № 78687631 від 12.01.2016 року на суму 966,60 грн.; № 79182648 від 08.02.2016 року на суму 476,52 грн.; № 79182649 від 08.02.2016 року на суму 776,28 грн.; № 79182655 від 08.02.2016 року на суму 776,28 грн.; № 79182656 від 08.02.2016 року на суму 476,52 грн., які містяться в матеріалах справи. Факт отримання Товару відповідачем не заперечено та не спростовано.

Однак, всупереч умов Договору, відповідачем отриманий Товар своєчасно та в повному обсязі не був оплачений, в рахунок часткової оплати Товару відповідачем, як зазначає позивач, сплачено 1384,37 грн., однак, згідно чеків б/н від 31.05.2016 року на суму 200,00 грн.; б/н від 07.06.2016 року на суму 200,00 грн.; б/н від 13.06.2016 року на суму 100,00 грн.; б/н від 15.06.2016 року на суму 402,80 грн.; б/н від 20.06.2016 року на суму 100,00 грн.; б/н від 04.07.2016 року на суму 152,80 грн.; б/н від 07.07.2016 року на суму 123,48 грн. та меморіальних ордерів № @2PL576093 від 14.06.2016 року на суму 100,00 грн. та № @2PL271374 від 22.08.2016 року на суму 50,00 грн. (копії наявні в матеріалах справи), які надані позивачем в підтвердження часткової оплати отриманого Товару, відповідачем сплачено 1429,08 грн. (позивачем помилково зазначено, що 22.08.2016 року відповідачем сплачено 5,29 грн. замість 50,00 грн.), у зв'язку з чим, решта товару на суму 3919,56 грн. (5348,64 грн. (сума поставленого Товару) - 1429,00 грн. (сума оплаченого Товару) (згідно розрахунку суду) на момент звернення позивача до суду залишилась неоплаченою. Відповідні обставини відповідачем не заперечені та не спростовані.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором купівлі-продажу, за яким згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується основна заборгованість відповідача в сумі 3919,56 грн., що ним не заперечено та не спростовано.

У зв'язку з простроченням відповідачем строку оплати поставленого Товару, позивач просить стягнути з відповідача 1036,48 грн. пені на підставі п. 7.1 Договору за період з 26.01.2016 року по 22.08.2016 року, 183,76 грн. 3 % річних та 854,44 грн. інфляційних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 26.01.2016 року по 31.03.2017 року, 1604,59 грн. 30 % штрафу в порядку п. 7.4 Договору (згідно уточнених позовних вимог).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Підстави та умови нарахування пені визначені у п. 7.1 Договору, зокрема, передбачено, що у разі несвоєчасної оплати Товару Покупець зобов'язаний сплатити Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Пунктом 7.4 Договору Сторони погодили, що у випадку прострочки Покупцем оплати вартості Товару більше ніж на 60 календарних днів вважається, що Покупець необґрунтовано відмовився від оплати Товару та зобов'язаний сплатити на користь Продавця, крім установленої суми пені (п. 7.1), штраф за ухилення від плати у розмірі 30 % від вартості отриманого та не оплаченого в строк Товару.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності з ч. 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Згідно з п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіривши розрахунок пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних (уточнений), наданий позивачем, судом було виявлено помилки в наданих розрахунках, зокрема, помилки в періодах нарахування, оскільки позивач помилково починає проводити усі нарахування з останнього дня на оплату (на 14-й день відстрочки платежу передбаченої Додатковою угодою), не враховуючи, що перебіг процесуальних строків починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Окрім того, позивач помилково пеню, штраф, 3 % річних та інфляційні нараховує на суми без врахування дат та сум часткових проплат.

Судом було здійснено правильний розрахунок пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних, в межах заявленого позивачем періоду на заявлені позивачем суми з врахуванням часткових проплат, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 977,74 грн. пені, 149,43 грн. 3 % річних, 690,48 грн. інфляційних та 1175,87 грн. штрафу (штраф обрахований в розмірі 30% від фактичної суми заборгованості, встановленої судом, що склала 3919,56 грн.).

Також, судом враховано, що пеня та штраф є окремими видами відповідальності і їх одночасне стягнення не суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 6913,08 грн. з яких: 3919,56 основного боргу, 977,74 грн. пені, 149,43 грн. 3 % річних, 690,48 грн. інфляційних та 1175,87 грн. штрафу. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам (уточненим).

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САВСЕРВІС-МОВА" (03115, м. Київ, вул. М. Краснова, буд. 27, код 30776789) 3919 (три тисячі дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 56 коп. основного боргу, 977 (дев'ятсот сімдесят сім) грн. 74 коп. пені, 149 (сто сорок девять) грн. 43 коп. 3 % річних, 690 (шістсот дев'яносто) грн. 48 коп. інфляційних, 1175 (одна тисяча сто сімдесят п'ять) грн. 87 коп. штрафу та 1447 (одна тисяча чотириста сорок сім) грн. 09 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 30.06.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін