КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р. Справа№ 911/3951/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 26.06.2017

розглядаючи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2017 у справі №911/3951/16 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Обухівтепломережа"

про стягнення 855 983, 18 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.02.2017 у справі №911/3951/16 у позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2017 у справі №911/3951/16 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Сулім В.В., Гаврилюка О.М. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №911/3951/16 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

13.03.2017 Київським апеляційним господарським судом в судовому засіданні було оголошено перерву.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.04.2017, у зв'язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, для розгляду справи №911/3951/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Сулім В.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у зазначеному складі колегії суддів апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до свого провадження.

26.04.2017 та 29.05.2017 в судовому засіданні оголошено перерву.

Представником відповідача на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому Комунальне підприємство "Обухівтепломережа" просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2017 у справі №911/3951/16 - без змін.

20.04.2017 та 22.06.2017 представником відповідача, через канцелярію суду, подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії листів від 27.01.2017 №8/10-207/17 і від 17.02.2017 № 04-12/11-119, а також практику судів і акти звіряння розрахунків станом на 30.04.2017 і 31.12.2016.

29.05.2017 представником апелянта, через канцелярію суду, подано клопотання, в якому просить долучити до матеріалів справи копії постанов Вищого господарського суду України від 16.05.2017 у справі №927/1442/15 та від 20.04.2017 у справі № 912/3303/16.

Представник позивача приймав участь у судових засіданнях, в яких надавав свої пояснення, підтримував доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу позивача задовольнити, а рішення господарського суду Київської області - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача приймали участь у судових засіданнях, в яких надавали свої пояснення, заперечували проти доводів, що викладені в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області - без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.11.2014 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та КП "Обухівтепломережа" укладено договір № 2031/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу (далі - договір).

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобов'язання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2015 році природний газ, а покупець - зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, газ що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ у обсязі до 1 715 тис.куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить - 6682,44грн з ПДВ.

Пунктом 5.3 передбачено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу ( п. 5.5 договору).

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2015, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору, а саме:

- додатковою угодою №1 від 30.01.2014 сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.01.2015 становить з ПДВ 7661,64грн.

- додатковою угодою №2 від 20.02.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.02.2015 становить з ПДВ 7416,84грн.

- додатковою угодою №3 від 10.03.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.03.2015 становить з ПДВ 11333,64грн.

- додатковою угодою №4 від 15.04.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.04.2015 становить з ПДВ 9600,24грн.

- додатковою угодою №5 від 15.05.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.05.2015 становить з ПДВ 9122,88грн.

- додатковою угодою №6 від 30.06.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.06.2015 становить з ПДВ 1477,64грн.

- додатковою угодою №7 від 20.07.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.07.2015 становить з ПДВ 8874,60грн.

- додатковою угодою №8 від 30.07.2015, сторонами відповідно до п. 6.3 договору, викладено в наступній редакції: за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості; кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

- додатковою угодою №9 від 15.10.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.10.2015 становить з ПДВ 8905,32грн.

- додатковою угодою №10 від 22.10.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.11.2015 становить з ПДВ 8745,74грн.

- додатковою угодою №11 від 02.11.2015, сторонами змінено банківські реквізити продавця.

- додатковою угодою №12 від 25.11.2015, сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу, яка з 01.12.2015 становить з ПДВ 8751,10грн.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом січня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 9428677,48грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.27-33).

Станом на 30.12.2015.2016 відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ переданий у 2015 році, що не заперечується сторонами у справі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу, позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до КП "Обухівтепломережа" про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом, що розглядається, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", право останнього не було порушено, а відтак, не підлягає судовому захисту.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2017 у справі №911/3951/16 та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, а також в клопотаннях відповідача зазначено, 30.11.2016 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", згідно ч. 3 ст. 7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Вся сума заборгованості, яка виникла за поставлений природний газ, за договором № 2031/15-БО-17 була погашена в повному обсязі до 30.12.2015, що підтверджується як актами звірки, так і наданим позивачем розрахунком штрафних санкцій. Враховуючи, що заборгованість за поставлений газ перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" погашена до набрання чинності згаданим Законом відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Зобов'язанням на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір на підставі ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання взятих на себе зобов'язань позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором на загальну суму 9428677,48 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 1938302,98 грн. за січень 2015; від 28.02.2015 на суму 1773255,19 грн. за лютий 2015, від 31.03.2015 на суму 1073159,70 грн. за березень 2015, від 30.04.2015 на суму 376751,82 грн. за квітень 2015, від 31.10.2015 на суму 825211,48 грн. за жовтень 2015, від 30.11.2015 на суму 1519573,04 грн. за листопад 2015 та від 31.12.2015 на суму 1922423,27 грн. за грудень 2015, які підписано та скріплено печатками обох сторін (копії долучено до матеріалів справи).

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, за спожитий в січні 2015 газ відповідач був зобов'язаний розрахуватись в строк до 16.02.2015 включно, оскільки 14.02.2015 припадає на вихідний день; за спожитий в лютому 2015 газ - до 16.03.2015, оскільки 14.03.2015 року припадає на вихідний день; за спожитий в березні 2015 газ - до 14.04.2015 включно, за спожитий в квітні 2015 газ - до 14.05.2015 включно; за спожитий в жовтні 2015 газ - до 16.11.2015 включно, оскільки 14.11.2015 припадає на вихідний день; за спожитий в листопаді 2015 газ - до 14.12.2015 включно; за спожитий в грудні 2015 газ - до 14.01.2016 включно.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач розрахувався за поставлений природний газ за період з січня по грудень 2015 в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на здійснені відповідачем оплати за спожитий природний газ, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань прострочив оплату спожитого природного газу, поставленого у січні 2015, розрахувавшись за нього в повному обсязі 16.03.2015, за спожитий в лютому 2015 газ - лише 11.06.2015, за спожитий в березні 2015 газ - 24.07.2015, за спожитий в квітні 2015 газ - 24.04.2015, за спожитий в листопаді 2015 газ - 24.12.2015. Газ спожитий в жовтні та грудні 2015 був оплачений у встановлений договором строк.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання відповідачем п. 6.1 договору, він зобов'язується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Положеннями ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути передбачені договором, встановлені ч. 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується із приписами ст. 549 ЦК України, згідно яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. На підставі ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України). Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Оскільки інший період нарахування пені сторони договором не встановили, нарахування пені має розпочатися з наступного дня після спливу передбаченого договором строку кінцевого розрахунку, та припинитися або в переддень виконання грошового зобов'язання, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені (пункт 1.9 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14) або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

За таких обставин, позивачем правомірно розраховано пеню по кожному акту з 15 числа наступного місяця і до передодня фактичного виконання грошового зобов'язання, що за кожним актом не виходить за межі встановленого законом шестимісячного строку нарахування пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Коли строк виконання зобов'язання настає до 15 числа місяця, - застосовується індекс інфляції за поточний місяць, коли строк виконання зобов'язання настає після 15 числа місяця, - застосовується індекс інфляції за наступний місяць. Отже, поденний індекс інфляції не розраховується.

Враховуючи наведені норми, перевіривши за допомогою програми "Ліга:Закон" перерахунок заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів приходить до висновку, що розрахунок позивача є арифметично вірним і таким, що підлягає задоволенню, так пені у розмірі - 366362,44 грн, 3% річних - 19328,66, інфляційних втрат - 470292,06.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, місцевий встановив, що заборгованість за поставлений природний газ за договором, на яку позивачем нарахована пеня, інфляційні втрати та 3% річних була остаточно погашена відповідачем 30.12.2015, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" (30.11.2016). За приписами ч. 3 ст. 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30 листопада 2016, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30 листопада 2016. Оскільки на момент звернення позивача з даним позовом до суду нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% підлягали списанню на підставі згаданого Закону, місцевий суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, яке підлягає судовому захисту, відтак відмовив в позові.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Як зазначалось вище, підставою відмови у задоволенні позову стали положення ч. 3 ст. 7 Закон України від 03.11.2016 №1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016, відповідно до яких на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Процедура врегулювання заборгованості на підставі п. 1 ст. 1 Закону України № 1730-VIII це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

В свою чергу, преамбулою Закону України № 1730-VIII встановлено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1730-VIII дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно абз. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згаданим Законом України № 1730-VIII (абз. 4 та 5 ч.1 ст.1) визначено, що заборгованість, яка підлягає врегулюванню згідно цього Закону (далі - заборгованість) - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до приписів ч.1 ст.3 Закону України № 1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державної політики у сфері житлово-комунального господарства (далі - реєстр).

Вказана норма кореспондується з абз. 12 ч.1 ст.1 Закону України № 1730-VIII, яким визначено, що учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, відповідно до п. 4 якого формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.

З огляду на аналіз зазначених положень Закону України № 1730-VIII для участі в процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру. Так, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а саме Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Представником відповідача, в своєму клопотання № 14-04 від 20.04.2017, було долучено лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 8/10-207-17 від 27.01.2017, яке повідомило, що нараховані на погашену ПП «Столичні будинки» заборгованість за спожитий природний газ до набрання чинності Закону №1730 неустойка, штраф (пеня), інфляційні нарахування, проценти річні підлягають списанню на підставі ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, яка є нормою прямої дії, при цьому виконання цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру.

Як встановлено апеляційним судом, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення сторонами після набрання чинності Законом України № 1730-VIII будь-яких дій щодо проведення списання нарахованої пені, 3% річних, інфляційних втрат, зокрема погодження сторонами такого списання шляхом обміну листами або проведення взаєморозрахунків тощо.

Оскільки на даний час відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості, його не включено до реєстру підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, відповідно передбачений ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII порядок списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань та 3% річних не може бути застосований до відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 20.04.2017 у справі № 912/3303/16, 16.05.2017 у справі № 927/1442/15, від 15.05.2017 у справі № 910/15873/13, від 10.05.2017 у справі № 917/348/16.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочене зобов'язання з оплати за договором та додаткових угод до нього, які підлягають задоволенню, а саме за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі - 366362,44 грн, 3% річних - 19328,66 грн, інфляційні втрати - 470292,06 грн.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення.

Таким чином, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" слід задовольнити, а рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2017 у справі №911/3951/16 - скасувати з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2017 у справі №911/3951/16 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.02.2017 у справі №911/3951/16 скасувати з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

3. Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ОБУХІВРАЙТЕПЛОМЕРЕЖА" (08700, Київська обл., місто Обухів, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРА ЧАПЛІНСЬКОГО, будинок 3, ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м. Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6, ) 366362 грн 44 коп. - пені, 19328 грн 66 коп. - 3% річних, 470292 грн. 06 коп. - інфляційних втрат.

4. Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ОБУХІВРАЙТЕПЛОМЕРЕЖА" (08700, Київська обл., місто Обухів, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРА ЧАПЛІНСЬКОГО, будинок 3, ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м. Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6, ) 12839 грн 75 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 14123 грн 73 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказів доручити місцевому господарському суду.

6. Матеріали справи № 911/3951/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинними законодавством порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

С.А. Гончаров