ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Справа № 911/119/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів: Яценко О.В., Корсака В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 05.04.2017
у справі№ 911/119/17
Господарського судуКиївської області
за позовомКиївського міського центру зайнятості
доДержавного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
простягнення 18270,14грн
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:Черненко О.С. (посвідчення №878 від 05.07.2016) Гостищева Н.В. (довіреність №01-22/7-133 від 27.03.2017)
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Київської області (суддя Щоткін О.В.) від 05.04.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.) від 05.04.2017 у справі №911/119/17 позов задоволено; стягнуто з Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на користь Київського міського центру зайнятості 18270,14грн матеріального забезпечення по безробіттю, 1378,00грн судового збору.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ч.4 ст.35, ч.ч.2, 3 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ст.ст.22, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує викладені в ній доводи.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов до висновку, що касаційна скарга не належить до задоволення з огляду на таке.

Київський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі ДП "МА "Бористпіль") про стягнення 18270,14грн матеріального забезпечення, як допомоги по безробіттю, яка була виплачена громадянці ОСОБА_6, останнє перед звільненням місце роботи - ДП "МА "Бориспіль". Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що наказом ДП "МА "Бориспіль" по особовому складу за №11-07/1-709/п від 12.08.2015 ОСОБА_6 поновлена на роботі з 17.12.2014 (на підставі рішення Оболонського районного суду), а відтак виплачене гр.ОСОБА_6 матеріальне забезпечення у розмірі 18270,14грн з січня 2015 року по липень 2015 року підлягає поверненню на користь Київського міського центру зайнятості.

Судами встановлено таке.

30.12.2014 громадянка ОСОБА_7, у відповідності до Закону України "Про зайнятість населення" звернулась до Оболонського районного центру зайнятості, як структурного підрозділу Київського міського центру зайнятості, з заявою про надання статусу безробітного.

Крім того, згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" остання просила призначити виплату допомоги по безробіттю посилаючись на те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно.

Як вбачається з персональної картки Оболонського РЦЗ від 30.12.2004, останнє місце роботи ОСОБА_6 ДП "МА "Бориспіль".

30.12.2014 ОСОБА_6, у відповідності до ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 за №5067-VІ та п.5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 за №198, надано статусу безробітного та, на підставі норм ст.44 Закону України "Про зайнятість населення", ст.22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 за №1533-ІІІ, Оболонським РЦЗ призначено допомогу по безробіттю ОСОБА_6 з 06.01.2015 (з 8 дня після реєстрації) по 31.12.2015.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.08.2015 позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено - поновлено на роботі в ДП "МА "Бориспіль" з 17.12.2014 на посаді чергового залу відділу обслуговування в терміналах аеровокзального комплексу наземного обслуговування підрозділів, підпорядкованих заступнику генерального директора з виробництва та аеродромно-технічного забезпечення на період відсутності ОСОБА_8 до фактичної дати виходу на роботу; стягнуто з ДП "МА "Бориспіль" на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.12.2014 по 11.08.2015 у розмірі 30243,56грн; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_6 на роботі та виплати заробітної плати за один місяць; стягнуто з ДП "МА "Бориспіль" на користь держави судовий збір у розмірі 302,43грн.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.08.2015 стягнуто з ДП "МА "Бориспіль" на користь ОСОБА_6 2304,00грн витрат на проведення судової експертизи.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2015 вказане рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу - стягнуто з ДП "МА "Бориспіль" на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.12.2014 по 11.08.2015 у сумі 11973,42грн, з утриманням з цієї суми податків і інших обов'язкових платежів; стягнуто з ДП "МА "Бориспіль" на користь держави судовий збір у розмірі 119,73грн; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2015 додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31.08.2015 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2015 відмовлено ОСОБА_6 у відкритті касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-511цс16 рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2015 в частині зменшення розміру копенсаціїї заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано; рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11.08.2015 в цій частині залишено в силі.

Наказом ДП "МА "Бориспіль" по особовому складу за №11-07/1-709/п від 12.08.2015 ОСОБА_6 була поновлена на роботі з 17.12.2014 (витяг з наказу наявний в матеріалах справи (а.с.16).

З 27.08.2015 припинено реєстрацію ОСОБА_6 як безробітної у зв'язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили та припинено виплату допомоги по безробіттю.

Згідно з розрахунком виплаченого матеріального забезпечення, ОСОБА_7 отримала за період з січня 2015 року по липень 2015 року загалом 18270,14грн, зокрема: за січень 2015 року - 2591,68грн; за лютий 2015 року - 2791,04грн; за березень 2015 року - 3126,62грн; за квітень 2015 року - 2566,30грн; за травень 2015 року - 2585,33грн; за червень 2015 року - 2545,79грн; за липень 2015 року - 2063,38грн.

Відповідно до наказу Оболонського РЦЗ від 31.08.2016 №129 виплачене гр. ОСОБА_7 матеріальне забезпечення у розмірі 18270,14грн визнано безпідставним та таким, що підлягає стягненню з вини роботодавця ДП "МА "Бориспіль".

Позивач, з метою досудового врегулювання спору, надіслав відповідачу претензію від 07.09.2016 за вих. №19-8770 про необхідність повернення виплаченого матеріального забезпечення ОСОБА_6

У відповідь на вказану претензію позивача, ДП "МА "Бориспіль" надіслало лист від 10.10.2016 за №35-22-480, в якому зазначило, що претензія не враховує обставин, викладених в постанові Верховного суду України від 25.05.2016 та не містить платіжних документів, що підтверджували б факт отримання ОСОБА_6 допомоги по безробіттю у відповідному розмірі.

Задовольняючи позовні вимоги, попередні судові інстанції правомірно виходили з такого.

Частиною 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" прямо передбачено, що з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відтак, враховуючи встановлені судами обставини та приписи зазначеної вище норми, попередні судові інстанції дійшли вірних висновків про обґрунтованість заявленого позову.

Заперечення відповідача про неприпустимість одночасного стягнення з нього суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та суми виплаченої допомоги по безробіттю, як подвійної відповідальності за одне порушення, не приймаються до уваги колегією суддів з огляду на те, що вартість соціальної допомоги по безробіттю, стягнення якої є предметом даного позову, виплачена Оболонський районним центром зайнятості громадянці ОСОБА_6, підлягає відшкодуванню відповідачем в порядку, встановленому абз.7 ч.1 ст.34, ст.35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а виплати, здійснені ДП "МА "Бориспіль" громадянці ОСОБА_6 на підставі рішення суду в порядку ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю, є сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто види юридичної відповідальності відповідача перед позивачем та перед гр. ОСОБА_6, є різними, що не суперечить приписам ст.61 Конституції України.

Касаційний суд також зазначає, що пред'явлення громадянкою ОСОБА_6 позову до суду про поновлення її на роботі, не позбавляло останню права на отримання допомоги по безробіттю до моменту поновлення на роботі за рішенням суду, а тому не звільняє відповідача від обов'язку компенсувати вартість фактично здійснених громадянці ОСОБА_6 соціальних виплат на підставі ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" за період з моменту постановки на облік як безробітної до зняття з обліку внаслідок поновлення її на роботі, у зв'язку з чим відповідні доводи касаційної скарги відхиляються.

Наведене свідчить, що під час прийняття рішення та постанови у справі суди першої та апеляційної інстанцій не припустились порушень або неправильного застосування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а, отже, підстави для їх скасування або зміни та задоволення вимог касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 у справі №911/119/17 залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді О. Яценко

В. Корсак