ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2017 р.Справа № 916/885/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не зявився,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Дочірнього підприємства „ОСОБА_1 Райспоживспілки до Товариства з обмеженою відповідальністю „Заря про стягнення заборгованості в загальній сумі 9975,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство „ОСОБА_1 Райспоживспілки звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Заря про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами оренди від 01.01.2016 р. № 117 та № 119 в загальній сумі 9975,00 грн., у т.ч. 5607,00 грн. основного боргу, 4200,00 грн. пені, 168,00 грн. 3% річних, посилаючись на наступне.

Між ДП "ОСОБА_1 Райспоживспілки" і ТОВ "Заря" укладені два договори на надання торговельного майданчика на території ДП "ОСОБА_1 Райспоживспілки" № 117 від 01.01.2016 р. та № 119 від 01.01.2016 р.

Як зазначає позивач, відповідно до умов договору № 117 від 01.01.2016 р. орендарю надано торгове місце загальною площею 19 кв.м по 25,00 грн. за кв.м до 01.07.2016 р. загальною вартістю 475,00 грн., а з 01.07.2016 р. за 1 кв.м 27,00 грн. загальною вартістю 513,00 грн. (п. 3.2 договору). Відповідно до п. 3.3 договору орендар зобов'язаний до 10 числа поточного місяця здійснити оплату.

Також згідно договору № 119 від 01.01.2016 р. надана площа під установку бутіка - 4 кв.м, а послуги за 1 кв.м становлять 42,50 грн. Вартість послуг на місяць становить 170 грн. (п. 3.2 договору). Згідно п. 3.3 договору до 10 числа кожного місяця орендар зобов'язаний вносити оплату в касу орендодавця.

За ствердженням позивача, станом на 01.01.2016 року борг за даними договорами становив 2365,00 грн. Нарахування плати за оренду згідно договору № 117 за 2016 рік становить 2040,00 грн. (170,00 грн. х 12 місяців). Нарахування плати за оренду згідно договору № 119 за 2016 року становить 5928,00 грн. (475,00 грн. х 6 місяців = 2850,00 грн.; 573 грн. х 6 місяців = 3078,00 грн.). Також позивач зазначає, що за прибутковим ордером № 935 від 30.06.2016 р орендар вніс в касу суму 4726,00 грн.

Відтак, позивач зазначає, що борг за двома договорами становить 5607,00 грн. При цьому, за ствердженнями відповідача, предявлені претензії залишені орендарем без відповіді і задоволення. Також позивача вказує, що станом на 01 вересня 2016 р. на адресу орендаря був відправлений акт звірки, однак відповіді з його боку не було. За таких обставин, позивач, посилаючись на положення Закону України від 22.11.1996 р "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", вважає, що орендар зобов'язаний сплатити в розмірі 5% за кожен день прострочення. Сума нарахованої позивачем пені становить 4200,00 грн.

Поряд цим позивач зазначає, що відповідно до ст. 625 ГК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити 3% простроченої суми, а саме 168,00 грн.

Таким чином, за ствердженнями позивача, заборгованість відповідача станом на 01.01.2017 р. становить 9975,00 грн., яка заявлена до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.04.2017 р. позовну заяву ДП „ОСОБА_1 Райспоживспілки прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/885/17, при цьому справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Відповідач відзив на позов не надав, проте представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вказує позивач, між ДП "ОСОБА_1 Райспоживспілки" (орендодавець) і відповідачем - ТОВ "Заря" (орендар) укладені два договори на надання торговельного майданчика на території ДП "ОСОБА_1 Райспоживспілки" № 117 від 01.01.2016 р. та № 119 від 01.01.2016 р., предметом відповідно до п. 1.1. яких є надання позивачем як орендодавцем у тимчасове платне використання орендарем для здійснення торговельної діяльності або надання послуг торгового місця № 126, місце б/н та на центральній вулиці загальною площею 19,0 кв.м та 4,0 кв.м відповідно, що розташовані на території ДП «ОСОБА_1 РПС».

Під поняттям «торгове місце» в даних договорах мається на увазі торгова площа, в тому числі, асфальтовані ділянки в розмірах, визначених відповідно до плану території ринку. Дані ділянки надаються під павільйони, споруди, контейнера, кіоски, намети, інші малі архітектурні форми, прилавки (столи), транспортні засоби, причепи, коляски (в тому числі ручні) для здійснення продажу товарів або надання послуг суб'єктами господарювання та фізичними особами.

Пунктом 1.3 договорів встановлено, що об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для здійснення торговельної діяльності або надання послуг.

За умовами п. 2.1 договорів орендодавець передає орендарю об'єкт оренди протягом 3-х робочих днів після складання договору за актом прийому-передачі (додаток № 1), який є невід'ємною частиною договору, в якому сторони визначають стан об'єкта оренди на момент передачі. Обов'язок складання акту прийому передачі покладається на орендодавця.

Відповідно до п. 2.2 договорів орендар отримує право користування об'єктом оренди з моменту підписання договору та акту прийому передачі.

Згідно п. 2.3 договорів орендар втрачає право на користування об'єктом оренди після закінчення або розірвання договору і зобов'язується повернути його орендодавцю в стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду. У разі втрати предмета оренди (повної або часткової) або/та погіршення його стану з вини орендаря - відшкодувати орендодавцю збитки в розмірі вартості відновлювальних робіт.

За умовами п. 2.4 договорів об'єкт оренди повертається орендарем орендодавцю протягом 3-х робочих днів після закінчення або дострокового переривання даного договору за актом прийому-передачі (додаток № 2), який є невід'ємною частиною договору, в якому сторони визначають стан об'єкта оренди на момент передачі. Обов'язок складання акту прийому-передачі покладається на орендодавця.

Пунктом 2.5 договорів встановлено, що після закінчення терміну оренди передбаченого договором або в разі дострокового розірвання договору протягом 10-ти календарних днів орендар зобов'язаний повністю звільнити торгове місце і виконати інші свої зобов'язання перед орендодавцем, в тому числі фінансові. У разі невиконання орендарем даного пункту договорів орендодавець має право самостійно звільнити торгове місце від об'єкта торгівлі, яким користується орендар шляхом демонтажу і вивозу на штрафний майданчик ринку, про що комісією орендодавця в складі 3-х осіб складається відповідний акт і оповіщається орендар.

Згідно п. 3.1 договорів торгова площа орендарю надається в торговому ряду б/н, місце 126 та на центральній вулиці.

Відповідно до п. 3.2 договорів площа під встановленим контейнером (кіоском, яткою) становить 19,0 кв.м та 4,0 кв.м відповідно.

Сума за надані послуги за 1 кв.м складає 25,00 грн. та 42,50 грн. відповідно. Загальна вартість послуг на місяць з надання торгового місця складає 475,00 грн. та 170 грн. відповідно.

В договорі № 117 передбачено, що 3 01.07.2016 р. сума за надані послуги за 1 кв.м становить 27,00 грн., а загальна вартість послуг на місяць з надання торгового місця 513,00 грн.

Пунктом 3.3 договорів передбачено, що оплата орендарем здійснюється не пізніше 10-го числа поточного місяця, із застосуванням РРО відповідно до вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» з видачею касових чеків.

За умовами п. 3.4 договорів за кожен день прострочення орендар сплачує пеню в розмірі 5% від суми заборгованості.

Відповідно до п. 3.5 договорів вартість плати за договором може бути змінена в разі зміни цін на матеріально-технічні ресурси, автопослуги, енергоносії, воду, підвищення заробітної плати, податків, а також інших затрат, які впливають на вартість наданих ринком послуг і викликані ринковими умовами, які змінюються.

Пунктом 3.6 договорів встановлено, що за додаткову займану площу орендар здійснює плату за кожен кв.м згідно тарифу, затвердженого постановою правління ОСОБА_1 РПС.

За умовами п. 3.7 договорів оплата оренди орендарем проводиться в національній валюті Украйни з урахуванням інфляції за попередній місяць, згідно даних Держкомстату України, незалежно від результатів господарської діяльності та фактичного використання об'єкта оренди.

За умовами п. 5.4 договорів всі спірні питання, які виникають в ході виконання договору, вирішуються шляхом переговорів. У разі відсутності домовленості з цих питань, вони вирішуються в судовому порядку.

Пунктом 6.1 договорів передбачено, що договір набуває чинності з 01.01.2016 р. та діє до 31.12.2016 р.

За ствердженнями позивача, станом на 01.01.2016 року борг відповідача за вказаними договорами складав 2365,00 грн. Нарахування плати за оренду згідно договору № 117 за 2016 рік становить 2040,00 грн. (170,00 грн. х 12 місяців). Нарахування плати за оренду згідно договору № 119 за 2016 року становить 5928,00 грн. ((475,00 грн. х 6 місяців) + (573 грн. х 6 місяців)). Також позивач зазначає, що за прибутковим ордером № 935 від 30.06.2016 р. орендар вніс в касу суму 4726,00 грн. Відтак, позивач зазначає, що заборгованість відповідача за двома договорами становить 5607 грн. (2529 грн.+3078 грн.), що заявлені позивачем до стягнення.

Разом з тим згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно ч. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Ч. 3 ст. 285 ГК України визначено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Так, договір оренди є підставою для виникнення у його сторін відповідних зобов'язань згідно зі ст.ст. ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України (173, 174 ГК України), та згідно ст. 629 ЦК України такий договір є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Між тим, як вбачається зі змісту спірних договорів оренди від 01.01.2016 р. № 117 та № 119, згідно преамбули останні укладені між ДП "ОСОБА_1 Райспоживспілки" як орендодавцем і орендарем в особі ОСОБА_2. При цьому в реквізитах договорів орендарем також вказано (мовою оригіналу): „Арендатор ОСОБА_3К.

Поряд з цим в ході розгляду справи судом було зясовано, що акти приймання-передачі обєктів в оренду, які є невідємною частиною договорів (п. 7.5 договорів), відсутні. Отже, докази отримання саме відповідачем обумовлених вказаними договорами обєктів в оренду в матеріалах справи відсутні.

Так, відповідно до п. 2.2 договорів орендар отримує право користування об'єктом оренди з моменту підписання договору та акту прийому передачі.

В свою чергу з огляду на відсутність відповідних актів прийому-передачі між позивачем та відповідачем, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про перебування у відповідача в оренді торгових місць за спірними договорами.

До того ж ствердження позивача про те, що відповідач за прибутковим ордером № 935 від 30.06.2016 р. вносив оренду плату в касу позивача на суму 4726,00 грн., судом оцінюються критично. Так, з наданої позивачем копії вказаного прибуткового касового ордеру № 935 від 30.06.2016 р. вбачається про прийняття касиром суми в розмірі 4726,00 грн. від ОСОБА_2 за оренду, а не від відповідача - ТОВ „Заря.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить до висновку про відсутність підстав для виникнення у відповідача обовязку щодо сплати за оренду згідно договорів від 01.01.2016 р. № 117 і № 119. Адже надані позивачем докази свідчать про існування у позивача правовідносин з ОСОБА_2 Будь-яких доказів на підтвердження існування у позивача з відповідачем ТОВ „Заря орендних правовідносин позивачем не надано. Той факт, що на договорах міститься печатка відповідача не свідчить про виникнення таких правовідносин між сторонами, адже ОСОБА_2 є керівником ТОВ „Заря.

Таким чином, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 5607 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення пені в сумі 4200 грн., розрахунок якої додано до позову, суд зазначає наступне.

Такі правові наслідки як сплата неустойки настають саме у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В п. 3.4. договорів встановлено відповідальність орендаря за прострочку внесення плати за оренду у вигляді пені в розмірі 5% від суми заборгованості.

Однак, встановлення судом відсутності підстав для здійснення відповідачем плати за оренду за вказаними договорами і самої заборгованості відповідача перед позивачем виключає можливість застосування до відповідача такої міри відповідальності як нарахування пені, що заявлена до стягнення.

Аналогічно з огляду на відсутність у відповідача зобовязання з орендної плати та відповідно прострочення такого зобовязання, неможливо застосовувати положення ч. 2 ст. 625 ЦК України стосовно нарахування 3% річних. Так, виходячи з системного аналізу положень ст. 625 ЦК України, обов'язок сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних виникає виключно у боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, що в даному випадку відсутнє.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи усе вищенаведене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Дочірнього підприємства „ОСОБА_1 Райспоживспілки про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Заря заборгованості в загальній сумі 9975,00 грн. є необґрунтованими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Дочірнього підприємства „ОСОБА_1 Райспоживспілки до Товариства з обмеженою відповідальністю „Заря про стягнення заборгованості в загальній сумі 9975,00 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23 червня 2017 р.

Суддя В.С. Петров