ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р.Справа № 922/1386/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Канівсиртрейд", м. Канів
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистрибуційна сервісна компанія", м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 862149,60 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1, дов. від 01.04.2017р.;

Представник відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Канівсиртрейд", м. Канів, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистрибуційна сервісна компанія", м. Харків, про стягнення заборгованості за дистриб'юторським договором № КП-033 від 01.01.2017р., в розмірі 613491,04 грн., з яких: 582231,29 грн. - сума основної заборгованості, 21067,47 грн. - сума пені, 2390,54 грн. - 3% річних, 7801,74 грн. - сума інфляційних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 03.05.2017р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 23.05.2017р. об 11:15 год.

Ухвалою господарського суду від 23.05.2017р. розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 12.06.2017р. оголошувалась перерва до 26.06.2017р. о 10:20 год.

12.06.2017р. (вх. № 19217), 26.06.2017р. (вх. № 20662) позивачем, через канцелярію суду, надані заяви про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до яких, враховуючи часткову сплату відповідачем суми заборгованості, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за дистриб'юторським договором № КП-033 від 01.01.2017р., в розмірі 245910,84 грн., з яких: 198231,29 грн. - сума основної заборгованості, 32847,09 грн. - сума пені, 3207,75 грн. - 3% річних, 11624,71 грн. - сума інфляційних втрат.

Згідно статті 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд приймає заяву до розгляду як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та продовжує розгляд з її урахуванням.

У судовому засіданні 26.06.2017р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Через канцелярію суду надав додаткові докази по справі (вх. № 20661), які судом долучаються до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 26.06.2017р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_2 України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.01.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Канівсиртрейд" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дистрибуційна сервісна компанія" (відповідач, дистрибутор) було укладено Дистрибуторський договір № КП-033 (договір), відповідно до умов якого, сторони об'єднують свої зусилля для створення та розвитку системи постачання населенню продукції, а також, просування продукції на території дистрибуції.

Відповідно до ст. 2 договору взяли на себе такі зобов'язання: постачальник постачає дистрибутору продукцію виключно для її наступного перепродажу дистрибутором на умовах договору, а дистрибутор приймає поставлену продукцію та оплачує її ціну в строки та в порядку передбачену договором.

Відповідно до пункту 4.6. підписана сторонами видаткова(товарна) накладна є невід'ємним додатком до даного договору, де сторони підтверджують свою згоду з умовами поставки відповідної партії продукції. Підписана сторонами видаткова(товарна) накладна чи товарно-транспортна накладна є документами, що підтверджують передачу продукції постачальником та приймання продукції дистрибутором.

У пункті 4.7. договору визначено, що право власності на продукцію, а також ризик випадкової загибелі або псування переходить від постачальника до дистрибутора в момент прийому-передачі продукції від постачальника до дистрибутора.

Згідно з пунктом 5.2. договору дистрибутор зобов'язався оплатити поставлену продукції шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника не пізніше спливу наданої постачальником відстрочки платежу, яка, відповідно до п. 5.3 договору, складає 21 (двадцять один) календарний день з дати відвантаження партії продукції для перевезення, яка фіксується у відповідній видатковій (товарній) накладній на певну партію продукції.

На виконання своїх договірних зобов'язань, постачальник здійснював поставку продукції дистрибутору, яка була замовлена дистрибутором, на умовах договору, що підтверджується видатковими накладними: №КТ000000036 та ТТН №КС000000027/36 від 05.01.2017р. на 142498,02 грн., №КТ000000098 та ТТН №КС000000071/98 від 12.01.2017р. на 265874,34 грн., №КТ000000226 та ТТН №КФ000000059/226 від 26.01.2017р. на 216796,42 грн., №КТ000000301 та ТТН №КТ000000000/301 від 02.02.2017р. на 156985,94 грн., №КТ000000375 та ТТН №КС000000268/375 від 09.02.2017р. на 202188,04 грн., №КТ000000511 та ТТН №КФ000000163/511 від 23.02.2017р. на 130126,22 грн., №КТ000000577 та ТТН № КТ000000048/577 від 02.03.2017р. на 286971,90 грн., №КТ000000646 та ТТН №KC000000415/646 від 09.03.2017р. на 222374,77 грн., №КТ000000717 та ТТН №КС000000441/717 від 16.03.2017р. на 162037,62 грн., №КТ000000787 та ТТН №КТ000000079/787 від 23.03.2017р.

Всього, за період з 05.01.2017р. по день підписання позовної заяви постачальник поставив продукцію на суму 1909952,23 грн.

Поставлена продукція була прийнята відповідачем, про що свідчать підписи представника відповідача на видаткових накладних.

Натомість, дистрибутором було оплачено продукцію на суму 1075271,56 грн.

Таким чином, станом на день підписання позовної заяви прострочена заборгованість TOB "Дистрибуційна сервісна компанія" перед TOB "Канівсиртрейд" становить 834680 грн.

У зв'язку з виникненням заборгованості, відповідачу було направлено претензії № 25-01/17 від 25.01.2017р., №28-03/17 від 28.03.2017р., №07-04/17 від 07.04.2017р., в яких TOB "Канівсиртрейд" вимагало сплати заборгованості відповідачем за дистрибуторським договором № КП-033 від 01.01.2017р.

Проте, відповіді на претензії від TOB "Дистрибуційна сервісна компанія" не надходило, заборгованість за договором відповідачем сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

На дату розгляду справи, враховуючи часткову сплату відповідачем суми заборгованості, відповідно до поданих заяви про зменшення розміру позовних вимог, сума заборгованості відповідача перед позивачем за дистрибуторським договором № КП-033 від 01.01.2017р. складає 245910,84 грн., з яких: 198231,29 грн. - сума основної заборгованості, 32847,09 грн. - сума пені, 3207,75 грн. - 3% річних, 11624,71 грн. - сума інфляційних.

Доказів, на підтвердження сплати даної суми заборгованості відповідачем в добровільному порядку суду надано не було.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Умови укладеного між сторонами дистриб'юторського договору № КП-033 від 01.01.2017р.свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних: №КТ000000036 та ТТН №КС000000027/36 від 05.01.2017р. на 142498,02 грн., №КТ000000098 та ТТН №КС000000071/98 від 12.01.2017р. на 265874,34 грн., №КТ000000226 та ТТН №КФ000000059/226 від 26.01.2017р. на 216796,42 грн., №КТ000000301 та ТТН №КТ000000000/301 від 02.02.2017р. на 156985,94 грн., №КТ000000375 та ТТН №КС000000268/375 від 09.02.2017р. на 202188,04 грн., №КТ000000511 та ТТН №КФ000000163/511 від 23.02.2017р. на 130126,22 грн., №КТ000000577 та ТТН № КТ000000048/577 від 02.03.2017р. на 286971,90 грн., №КТ000000646 та ТТН №KC000000415/646 від 09.03.2017р. на 222374,77 грн., №КТ000000717 та ТТН №КС000000441/717 від 16.03.2017р. на 162037,62 грн., №КТ000000787 та ТТН №КТ000000079/787 від 23.03.2017р., відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 1909952,23 грн.

Проте, всупереч вимогам договору від 01.01.2017р., свої зобов"язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар виконав не в повному обсязі, та має заборгованість за поставлений товар на загальну суму 198231,29 грн., доказів на підтвердження сплати якої суду не надав.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання з оплати товару по договору від 01.01.2017р.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за дистрибуторським договором від 01.01.2017р. в сумі 198231,29 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача даної суми заборгованості належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як передбачено пунктом 11.3. договору, у випадку, якщо дистрибутор порушує умови оплати продукції, постачальник має право, зокрема, нарахувати дистрибутору пеню за прострочення оплати поставленої продукції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов"язань за дистрибуторським договором від 01.01.2017р., позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 26.06.2017р., складає 32847,09 грн.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобовязань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 32847,09 грн. (розрахунок пені перевірено судом).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3207,75 грн. та 11624,71 грн. інфляційних витрат, нарахованих згідно ч.2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобовязання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Канівсиртрейд" обгрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати в даній справі покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дистрибуційна сервісна компанія" (61001, м. Харків, пр. Московський, 90, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Канівсиртрейд" (19000, Черкаська область, м. Канів, вул. Леніна, 195, ) заборгованість за дистрибуторським договором від 01.01.2017р. в розмірі 245910,84 грн.; судові витрати в розмірі 3688,66 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/1386/17