ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 910/18431/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівГрека Б.М., Селіваненко В.П.
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників : Міністерства оборони України від позивача: Приходько Я.М. від відповідача: Кривошея Д.А. від третьої особи: Дудченко В.М.
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 року
у справі№ 910/18431/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті"
до третя особаМіністерства оборони України Публічне акціонерне товариство "Банк Восток"
прозобов'язання вчинити дії та внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" (далі позивач) звернулося з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) про:

- зобов'язання відповідача повернути позивачу гарантію виконання зобов'язань від 16.05.2016 № ДГ2016-0054, видану Публічним акціонерним товариством "Банк Восток" (далі третя особа) на суму 4 477 491 грн.;

- визнання укладеною з 30.08.2016 року Додаткової угоди до Договору від 18.05.2016 року № 286/1/6/13 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення, виклавши останню у редакції, наведеній у позовній заяві (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, т.1 а.с.123-125).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позовна вимога про визнання додаткової угоди до Договору, в якій передбачено постачання продукції до 26.09.2016, не відповідає приписам частини другої статті 652 ЦК України, оскільки позивачем не доведено суду належними доказами наявність одночасно чотирьох умов, передбачених вказаною статтею; матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором з поставки продукції, а тому підстави для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача повернути позивачу гарантію виконання зобов'язань від 16.05.2016 року № ДГ2016-0054, видану ПАТ "Банк Восток" на суму 4 477 491,00 грн, відсутні.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 року апеляційні скарги позивача і третьої особи задоволені частково, рішення змінено та позов в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу гарантію виконання зобов'язань задоволено; в іншій частині рішення залишено без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний господарський суд виходив з того, що основне зобов'язання - поставка товару позивачем виконане, а тому відсутні правові підстави перебування такої гарантії у відповідача. В частині позову про визнання укладеною Додаткової угоди до Договору від 18.05.2016 року № 286/1/6/13 суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про відмову в позові.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції у частині задоволених позовних вимог позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить залишити в силі рішення прийняте судом першої інстанції.

В своїй касаційній скарзі позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови судом апеляційної інстанції невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

16.05.2016 між Публічним акціонерним товариством "Банк Восток" та позивачем було укладено Договір про надання гарантії № ДГ2016-0054 (далі Договір гарантії) (т.1 а.с.51-56), відповідно до умов якого третя особа (гарант) зобов'язалася за проханням принципала (позивач) надати безвідкличну непокриту гарантію в сумі 4 477 491,00 грн строком дії до 02.02.2017 (далі - Гарантія) на користь наступної особи, іменованої далі - бенефіціар: Міністерство оборони України (відповідач). Гарантія надається у забезпечення зобов'язань принципала за договором, що буде укладений відповідно до Повідомлення № 286/2/3316 від 26.04.2016 про акцепт пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції щодо закупівлі товарів: код за ДК016:2010-19.20.2, за ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 09100, паливо рідинне та газ; оливи мастильні: Лот - бензин автомобільний А-80-ДЗ або еквівалент з бенефіціаром.

Відповідно до рішення комітету з конкурсних торгів відповідача (витяг з протоколу від 26.04.2016 року № 75/3/9) між позивачем (постачальник) і відповідачем (замовник) було укладено договір про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 18 травня 2016 року № 286/1/16/13 (далі Договір, т.1 а.с. 19-24), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити у 2016 році паливо рідинне та газ; оливи мастильні (лот 2 - бензин автомобільний А-80-А-ДЗ) (далі продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією: найменування продукції: паливо моторне альтернативне А-80А-ДЗ, ТУ У 24.6-3:2012; строк постачання - до 31.08.2016 включно, в загальній кількості 4 500,00 тонн; загальна вартість продукції з ПДВ - 89 549 820 грн.

Сторонами було узгоджено рознарядку (т.1 а.с. 26) до Договору, яка є Додатком № 2 до Договору, в якій передбачено, що позивач зобов'язаний поставити 4 500,00 тонн продукції до 31.08.2016 включно. Рознарядка підписана та скріплена печатками сторін.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що договір вважається виконаним, при умові постачання продукції не менше 99% від загального обсягу.

Листом від 06.06.2016 № 06-06/16-17 (т. 1 а.с. 57-58) позивач звернувся до відповідача з проханням корегувати договірні ціни в бік збільшення у зв'язку з тим, що станом на 06.06.2016 вартість нафти марки Brent коливалась біля відмітки 50 доларів США за барель, і станом на 02.06.2016 складала 50,04 доларів США за барель. Тобто, з моменту подання пропозиції ТОВ "Трейд Коммодіті" на конкурсні торги, а саме - з 19.04.2016, ціна на нафту марки "Brent" зросла на 13,65%. Середнє котирування на "Diesel 10 ppm", опубліковане в "Platt'sEuropeanMarketscan" під заголовком "FOB MED (Italy)", станом на 19.04.2016 дорівнювало 464,50 доларів США. Станом на 02.06.2016 показник середнього котирування на "Premium gasoline 10 ppm", опубліковане в "Platt'sEuropeanMarketscan" під заголовком "FOB MED (Italy)", складав 509,50 доларів США, тобто, порівняно з 19.04.2016, зріс на 9,69%.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав суду повідомлення Дніпропетровської торгово-промислової палати від 06.06.2016 № 938/07-24 (т.1 а.с.66-68).

За результатами проведених переговорів, між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 11.08.2016 (т.1 а.с. 29-30) до Договору, у відповідності до якої було збільшено вартість одиниці палива за Договором та викладено специфікацію до Договору в наступній редакції: паливо моторне альтернативне А-80А-ДЗ, строк постачання - до 31.08.2016 включно, кількістю 4 370,415 тон, загальною вартістю 89 549 803, 35 грн. з ПДВ.

Частиною 1 ст. 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За твердженнями позивача процес узгодження та укладення Додаткової угоди № 1 від 11.08.2016 тривав майже три місяці та на момент її укладення термін поставки всього товару майже настав, останній звернувся до відповідача з листом від 25.08.2016 року № 28-08/16-02МО (т.1 а.с 60-62), в якому просив укласти додаткову угоду до Договору (проект якої доданий до цього листа, т.1 а.с.62) та встановити інший термін повного виконання зобов'язання по поставці товару - до 26.09.2016 включно, проте відповідачем запропоновану додаткову угоду не підписано.

Згідно з положеннями ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, частиною 1 статті 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України)

Разом з тим, в матеріалах справи містяться докази, що в момент підписання Додаткової угоди № 1 від 11.08.2016 року сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов, а позивач у повному обсязі не виконав взяті на себе зобов'язання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого і апеляційного господарських судів про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання укладеною з 30.08.2016 року Додаткової угоди до Договору від 18.05.2016 року № 286/1/6/13 у редакції позивача, оскільки в даному випадку відсутні одночасно чотири умови, які визначені статтею 652 ЦК України, за наявності яких можлива істотна зміна обставин та можливість зміни спірного договору.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок апеляційного господарського суду про задоволення позову в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу гарантію виконання зобов'язань від 16.05.2016 № ДГ2016-0054 з наступних підстав.

Пунктом 11.1.1. Договору встановлено, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу забезпечення виконання договору не пізніше 3 банківських днів після документального підтвердження виконання останнім не менше 99% від загального обсягу за договором.

Підставою для повернення забезпечення виконання цього Договору є виконання позивачем всіх умов Договору, та у визначені строки (терміни) (п.11.1.2. Договору).

Відповідно до п. 11.1.3. Договору, якщо будуть мати місце порушення щодо виконання умов цього договору, або поставлено продукції менше 99% від загального обсягу, забезпечення виконання договору не повертається.

Позивач виконав свої зобов'язання на 99,9% лише 17.09.2016 року, що підтверджується видатковими накладними (т.1 а.с.32-49).

Як встановлено місцевим господарським судом і вбачається з матеріалів справи, позивач уклав з відповідачем Додаткову угоду № 1 від 11.08.2016 не змінивши термін постачання продукції, передбачений Договором - до 31.08.2016 року.

Проте, станом на 31.08.2016 року позивач частково поставив відповідачу продукцію, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних і не заперечується сторонами.

Таким чином, поставка продукції була здійснена позивачем з порушенням строків, встановлених Договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У позовній заяві позивач просив повернути гарантію, видану третьою особою на суму 4 477 491 грн.

Згідно з положеннями ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Відповідно до ч. 1 статті 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Пунктом 11.1 Договору передбачено, що постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань за договором у розмірі 5% від суми договору (гарантія виконання зобов'язань від 16.05.2016 року № ДГ2016-0054, видана ПАТ "Банк Восток" на суму 4 477 491,00 грн.).

Як зазначено вище, підставою для повернення забезпечення виконання цього договору є виконання постачальником всіх умов договору та у визначені строки (терміни). Якщо будуть мати місце порушення щодо виконання умов цього договору, або постачено продукції менше 99% від загального обсягу, забезпечення виконання договору не повертається (пункти 11.1.2, 11.1.3 Договору).

Отже, враховуючи факт прострочення виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором з поставки продукції, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу гарантію виконання зобов'язань від 16.05.2016 року № ДГ2016-0054, видану ПАТ "Банк Восток" на суму 4 477 491 грн.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає задоволенню, постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача повернути позивачу гарантію виконання зобов'язань від 16.05.2016 № ДГ2016-0054, видану Публічним акціонерним товариством "Банк Восток" на суму 4 477 491 грн., а рішення господарського суду першої інстанції в цій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 року прийняту у справі № 910/18431/16 скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Міністерства оборони України повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" гарантію виконання зобов'язань від 16.05.2016 № ДГ2016-0054, видану Публічним акціонерним товариством "Банк Восток" на суму 4 477 491 грн. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 року залишити без змін.

3. Рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2016 року прийняте у справі № 910/18431/16 залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" (51934, Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, проспект Аношкіна, буд. 80/1, кв. 24,41,42, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ) витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 3 307 грн. 20 коп. (три тисячі триста сім грн. двадцять коп.).

5. Господарському суду м. Києва доручити видати наказ.

Головуючий С.В.Бондар

Судді Б.М.Грек

В.П.Селіваненко