ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2017 р. Справа № 917/525/16

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Камишевої Л.М., судді Фоміної В.О.,

при секретарі Кладько А.С.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 18.05.2017р. №50;

від відповідача не зявився;

від треті осіб не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» ОСОБА_2, Київ,

на рішення господарського суду Харківської області від 17.01.2017р.

у справі №917/525/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», с. Попівка, Миргородський район, Полтавська область,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управляння юстиції Полтавської області, м. Миргород

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУКСОР-УТР» , м. Полтава

про зобов'язання визнати грошові вимоги за кредитним договором та включити дані грошові вимоги до ліквідаційного балансу

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.01.2017р. у справі №917/525/16 (суддя Сірош Д.М.) відмовлено у задоволенні позову (т.2,а.с.164-167).

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 11, 15, 104, 110, 111, 112 ЦК України мотивоване тим, що ПАТ «ЗЛАТОБАНК» звернулось з кредиторськими вимогами до ПОСП «Батьківщина» 04.02.2016р., тобто з пропуском встановленого ліквідаційною комісією строку для предявлення кредиторських вимог, визначеного у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, майже на десять місяців. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено факту невизнання відповідачем заявлених позивачем кредиторських вимог, а також не доведено підстав включення кредиторських вимог, заявлених після спливу строку, встановленого на заявлення таких вимог, саме до проміжного ліквідаційного балансу як такого, що містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік вимог, предявлених виключно в межах строку для заявлення вимог кредиторів, та результати їх розгляду. Також суд зазначив, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки до ліквідаційного балансу включаються лише вчасно заявлені кредиторські вимоги, тоді як належним способом захисту прав позивача у випадку доведення наявності кредиторських вимог до відповідача є вимога про стягнення з відповідача грошових коштів.

Публічне акціонерне товариство «ЗЛАТОБАНК», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК», не погодилось з рішенням місцевого господарського суду та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 17.01.2017р. у справі №917/525/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ «ЗЛАТОБАНК» задовольнити в повному обсязі (т.2,а.с.181-186).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що: по-перше, третя особа, яка була залучена до участі у справі, не була повідомлена про судове засідання, що є порушенням рівності та змагальності; по-друге, порушенням своїх прав та інтересів позивач вважає ухилення відповідача від розгляду його кредиторських вимог, неприйняття відповідного рішення щодо них та, як наслідок, ненадсилання такого рішення позивачеві; по-третє, позовна заява подана в межах строку, встановленого частиною 3 статті 112 ЦК України, а тому вимоги банку є обґрунтованими та такими, що відповідають способу захисту, встановленому ЦК України; по-четверте, у ліквідаційному балансі повинні обліковуватись грошові вимоги банку, а в переліку заявлених кредиторських вимог повинна відображатись заявлена банком вимога, оскільки вона є обґрунтованою і сформована на підставі кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL та договору поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/Р-5. Також, на думку скаржника, місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не враховані вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 09.11.2016р. у даній справі.

У додаткових поясненнях від 06.04.2017р. до апеляційної скарги скаржник зазначає, що позивачем надані вичерпні докази надіслання вимог кредитора та ухилення відповідачем від їх розгляду, які не були досліджені місцевим господарським судом. Крім того, зазначає, що позивач просить суд зобовязати відповідача включити грошові вимоги АТ«ЗЛАТОБАНК». до ліквідаційного балансу, а не до проміжного ліквідаційного балансу. Також вказує на те, що матеріали справи №917/2111/14 не містять повного тексту рішення від 04.02.2015р., яким стягнуто з відповідача та боржника заборгованість за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL (т.3,а.с.8,9).

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 25.04.2017р. позивач, зокрема, зазначає, що йому не направлялось повідомлення ліквідатора ПОСП «Батьківщина» про початок ліквідаційної процедури, а надані відповідачем копії фіскального чеку та опису вкладення до цінного листа також були надані відповідачем при розгляді справи №917/2111/14, якими підтверджено направлення листа ТОВ «ЛУКСОР-УТР» на адресу голови правління АТ «ЗЛАТОБАНК». Крім того, вказує на те, що рішенням господарського суду Полтавської області від 04.02.2015р. у справі №917/2111/14, визначено суму заборгованості за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL станом на 2014рік, яка сьогоднішній день не погашена (т.3,а.с.55-59).

Клопотанням від 26.06.2017р. позивач просить залучити до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Національний банк України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні АТ «ЗЛАТОБАНК», яке обґрунтовує тим, що майнові права за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL та договором поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/Р-5 передані в заставу Національному банку України згідно договору застави майнових прав від 05.03.2014р. №12/ЗМП, за умовами якого останній наділений правом звернути право на предмет застави і реалізувати заставні майнові права. Крім того, вказує на те, що судове рішення може вплинути на права та обовязки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо АТ «ЗЛАТОБАНК», зокрема, щодо визначення обсягу ліквідаційної маси АТ «ЗЛАТОБАНК», до якої на даний час входять права вимоги за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL та договору поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/Р-5 у заявленому розмірі та оцінки достатності ліквідаційної маси АТ «ЗЛАТОБАНК» для погашення вимог вкладників і повернення цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (т.4,а.с.24,25).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні вказаного клопотання з наступних підстав.

Відповідно до статті 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Таким чином, вимогами ГПК України встановлено можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін.

У п.1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що права Національного банку України ґрунтуються на договорі застави майнових прав від 05.03.2014р. за умовами якого позивач передав в заставу, у тому числі майнові права за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL, отже при прийнятті судового рішення Національний банк України не буде наділено новими правами чи обовязками, як не буде позбавлено будь-яких прав, оскільки правовідносини, що склались між сторонами спору виникли на підставі кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL, а тому обсяг майнових прав залежить від розміру заборгованості за цим договором, а отже його залучення не вплине на правильне вирішення спору, а лише призведе до затягування розгляду справи. Крім того, суд апеляційної інстанції вважає недоцільним залучення до участі у справі безпосередньо Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки саме уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» ОСОБА_2 подано як позовну заяву, так і апеляційну скаргу з метою забезпечення збереження активів банку, керуючись статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 17.01.2017р. у справі №917/525/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ «ЗЛАТОБАНК» задовольнити в повному обсязі. Також додатково зазначив, що не може обґрунтувати підстав нарахування штрафу та періоду нарахування пені за прострочення сплати процентів та надати докази на підтвердження порушення відповідачем умов договору, які стали підставою для нарахування штрафних санкцій.

Відповідач та треті особи належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчить відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 15.06.2017р., проте не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні. Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що розгляд справи неодноразово відкладався ухвалами суду від 09.03.2017р., від 11.04.2017р., від 18.05.2017р. та від 15.06.2017р., однак, в жодне з судових засідань представники відповідача та третіх осіб не з'явились, вимог ухвал не виконали, та про причини неявки не повідомили, що свідчить про їх неповагу до суду та свідоме затягування судового процесу з метою неможливості прийняття обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Враховуючи неодноразове відкладення розгляду справи, належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обовязковою, та зважаючи на встановлений статтею 102 ГПК України строк для розгляду рішення місцевого господарського суду і його розумність в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і наявність у відповідача та третіх осіб достатнього часу для надання всіх необхідних доказів і обґрунтування своїх доводів, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача та третіх осіб, які не зявилися в жодне з судових засідань першої та апеляційної інстанцій, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту зясування місцевим судом обставин справи та доказів на їх підтвердження, Харківський апеляційний господарський суд встановив наступне.

23.03.2012р. між Публічним акціонерним товариством «ЗЛАТОБАНК» (банком) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АМАРАНТ» (позичальником) укладений кредитний договір №47/12-KL, п. 1.1 якого встановлено, що в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором та чинним законодавством України, банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобовязується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови кредитного договору (т.1,а.с.16-25).

Відповідно до п.1.2 цього договору банк надає позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором. Кредит може надаватися траншами. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення банку здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених цим кредитним договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією. Грошові кошти за кредитною лінією (отримання траншів) надаються банком за заявками позичальника (далі -«заявка») після їх акцепту банком. Зобов'язання банка по кредитуванню в рамках даного кредитного договору визначаються сумою акцептованої ним заявки та виникають в момент акцепту заявки. При наданні позичальнику кредитних коштів за акцептованою заявкою в обсязі, зазначеному в заявці, така заявка вважається виконаною, а зобов'язання банка дотриманими. При досягненні позичальником максимального ліміту заборгованості нові заявки банком не розглядаються до часткового або повного повернення кредитних коштів.

Згідно з п. 1.4 цього договору строк дії максимального ліміту за кредитною лінією складає 18 місяців. Кінцева дата повернення Кредиту: не пізніше 20.09.2013р. включно.

Пунктом 1.5 цього договору встановлено, що за користування кредитом позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки: 23,5% річних на кредитні кошти, надані в рамках максимального ліміту кредитування до 25000000,00 грн. включно, з цільовим використанням на поповнення оборотних коштів; 22% річних на кредитні кошти, надані в рамках максимального ліміту кредитування понад 25000000,00 грн., з цільовим використанням на рефінансування існуючої кредитної заборгованості перед ПАТ «Банк «Київська Русь».

Пунктом п.2.5 даного кредитного договору встановлено, що позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобовязань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів. Якщо день повернення кредиту та/або сплати процентів припадає на вихідний, святковий день або інший неробочий день, то позичальник має право повернути кредит та/або проценти наступного робочого дня.

У відповідності до п.п.3.1.4, 3.19 цього договору банк має право: відмовитися від подальшого кредитування позичальника за цим договором частково або в повному обсязі та/або вимагати повернення у повному обсязі наданих кредитних коштів (у тому числі дострокового повернення), сплати процентів за весь строк користування кредитними коштами та неустойки/штрафів (за їх наявності) у випадку, зокрема, одноразового порушення позичальником будь-якого з боргових зобовязань, в будь-якій їх частині, наявності/виникнення випадку невиконання умов, використання кредиту не за цільовим призначенням; стягувати з позичальника неустойку, штраф, пеню, інші платежі при настанні/наявності випадків невиконання умов кредитного договору.

Пунктами 3.4.3, 3.4.10 цього договору встановлено, що позичальник зобовязаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені цим кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадку настання несприятливих обставин /подій.

Згідно із пунктом 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну або часткову сплату/несплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати кредиту та/або процентів до моменту фактичного погашення заборгованості.

За кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобовязань за цим кредитним договором, визначених у п.3.4 (зокрема, але не виключено, ненадання/несвоєчасне надання документів, передбачених цим кредитним договором (баланс, звіт про фінансові результати тощо), позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000грн. (п.4.3 договору).

19.04.2012р. між тими ж сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL, п.1 якої сторони домовились викласти п.1.3,п.1.5, 2.1 кредитного договору в наступній редакції, зокрема: «п.1.5 За користування кредитом позичальник сплачує проценти у вигляді фіксованої процентної ставки: - на транш 10000000грн. з цільовим використанням на поповнення обігових коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 23,5 процентів річних; на транш 15000000грн. з цільовим використанням на поповнення оборотних коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 23,5 процентів річних; на транш 60000000грн. з цільовим використанням на рефінансування існуючої кредитної заборгованості перед ПАТ «Банк «Київська Русь» встановлюється процентна ставка в розмірі 22 проценти річних; на транш 25000000грн. з цільовим використанням на поповнення обігових коштів встановлюється процентна ставка в розмірі 23,5 процентів річних (т.1,а.с.29,30).

10.08.2012р. між тими ж сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL, у якій сторони дійшли згоди збільшити ліміт кредитування та змінити розміри процентної ставки (т.1,а.с.33-35).

Додатковою угодою від 26.12.2012р. сторони цього договору викладали п.1.5 договору в наступній редакції: « 1.5. За користування кредитом позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки: на кредитні кошти (транші), надані у гривні встановлюється процентна ставка в розмірі 23,5% річних; на кредитні кошти (транші), надані у доларах США встановлюється процентна ставка в розмірі 14% річних» (т.1,а.с.36,37).

У додатковій угоді від 21.02.2013р. до кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL сторони дійшли згоди викласти п.1.4 кредитного договору у такій редакції: « 1.4. Строк дії максимального ліміту за кредитною лінією складає 47 місяців. Кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 19.02.2016р. включно» (т.1,а.с.38).

07.02.2014р. між тими ж сторонами укладений договір про внесення змін до кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL, п.1. якого сторони домовилися продовжити строк сплати нарахованих процентів за період з 01.01.2014р. по 31.01.2014р. у сумі 90833,33 дол. США до 17.02.2014р. включно (т.1,а.с.46).

У п.1 договору від 27.02.2014р. про внесення змін до кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL сторони домовились викласти п.1.3 кредитного договору в новій редакції: «п.1.3. Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 15000000 доларів США. Максимальний ліміт заборгованості на день надання кредиту в разі надання його траншами розраховується в базовій валюті шляхом складання сум виданих траншів в кожній з валют цього договору, помножених на офіційний курс гривні до валюти наданих траншів, встановлений Національним банком України на день надання першого траншу, та поділений на курс гривні до базової валюти, встановлений НБУ на день надання чергового траншу.» (т.1,а.с.47).

30.04.2014р. сторони договору уклали договір про внесення змін до вищезазначеного кредитного договору, п. 1 якого сторони домовились перенести нараховані проценти з рахунків простроченої заборгованості на рахунок строкової заборгованості за процентами та встановити строк сплати процентів, нарахованих за період з 01.03.2014р. по 31.03.2014р. в сумі 133033,33 дол. США до 16.05.2014р. включно. Пунктом 2 цього договору сторони встановили разову комісію за перенесення процентів в сумі 5000грн.(т.1,а.с.48).

Також у п.1 договору про внесення змін від 27.06.2014р. до кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL сторони домовились перенести нараховані проценти з рахунків простроченої заборгованості на рахунок строкової заборгованості за процентами та встановити строк сплати процентів, нарахованих за період з 01.05.2014р. по 31.05.2014р. в сумі 180833,33 дол. США до 31.07.2014р. включно. Пунктом 2 цього договору сторони встановили разову комісію за перенесення процентів в сумі 22580грн. та погашення її до 31.07.2014р. включно (т.1,а.с.50).

У п.п.1,2 договору від 30.09.2014р. про внесення змін до кредитного договору від 23.03.2012р. сторони домовились перенести нараховані проценти з рахунків простроченої заборгованості на рахунок строкової заборгованості за процентами та встановити строк сплати процентів, нарахованих за період з 01.05.2014р. по 30.09.2014р. в сумі 682499,99 дол. США до 27.10.2014р. включно (т.1,а.с.52).

На виконання умов кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL позивачем надано ТОВ «АМАРАНТ» кредитні кошти в сумі 15000000 дол. США, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами від 23.03.2012р. №82777, від 02.04.2012р. №7778, від 02.04.2012р. №7773, від 02.04.2012р. №7759, від 19.04.2012р. №90430, 13.08.2012р. №62857, від 27.12.2012р. №260052, від 18.01.2013р. №142800, від 28.03.2013р. №284479 (т.1, а.с.163-171).

18.01.2013р. між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» (кредитором) та ПОСП «Батьківщина» (поручителем) укладений договір поруки №47/12-KL/P-5, п.1.1 якого встановлено, що за цим договором поруки поручитель поручається перед кредитором та зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником (ТОВ «АМАРАНТ») своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором ( від 23.03.2012р. №47/12-KL), в повному обсязі таких зобов'язань. Сторони домовились, що зобов'язання поручителя перед кредитором є безумовними та для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором поруки та кредитним договором, не потребується (т.1,а.с.53-61).

Відповідно до п.1.2 цього договору поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком в тому ж обсязі, що і боржник, в такому ж порядку та строки, що і боржник. Банк має право вимагати виконання боргових зобов'язань частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. Боржник та поручитель лишаються зобов'язаними доти, доки боргові зобов'язання не будуть виконані в повному обсязі.

Пунктами 2.1, 2.2 цього договору поруки сторони визначили суть, строк боргових зобовязань та їх розмір, період повернення суми кредиту, сплату процентів за користування кредитом тощо.

У п.2.3 цього договору зазначено, що не обмежуючи викладеного вище у п.2.1 цього договору, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів за користування кредитом, підвищеного розміру процентів при настанні випадків невиконання умов, неустойки, відшкодування збитків.

03.03.2014р. між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» (кредитором) та ПОСП «Батьківщина» (поручителем) укладений договір про внесення змін до договору поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/P-5, п.1 якого сторони домовились викласти п.2.1.1 (а) та п.2.2 в наступній редакції: « 2.1.1. (а) Повернення основної суми кредиту, наданого боржнику за кредитним договором. Боржник зобовязаний повернути кредиторові не пізніше 19.02.2016р. (включно), чи в інші строки, встановлені в кредитному договорі, суму всіх отриманих боржником кредитних коштів, наданих в гривні та/або в доларах США у формі мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості у розмірі 15000000 дол. США 00 центів.». « 2.2 Розмір боргових зобовязань. На дату укладення цього договору поруки розмір боргових зобовязань, забезпечених порукою, становить 15000000 дол. США, 00 центів за кредитним договором. Порукою забезпечені боргові зобовязання в разі будь-якої зміни їх суми, відповідно до п.2.1 цього договору.» (т.1,а.с.63).

Як вбачається із матеріалів справи, 14.01.2015р. засновником (власником) Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина" прийнято рішення, оформлене протоколом № 14/01/2015-01, про припинення діяльності ПОСП "Батьківщина", шляхом його ліквідації у добровільному порядку та призначено ліквідаційну комісію (т.1,а.с.175,176).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПОСП «Батьківщина» з 28.01.2015р. перебуває у стані припинення, строк для заявлення кредиторських вимог визначний до 03.04.2015р. (т.1, а.с.101-115).

04.02.2016р. ПАТ «ЗЛАТОБАНК» надіслано за юридичною адресою, визначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПОСП «Батьківщина» заяву з кредиторськими вимогами на суму: 15000000дол. США заборгованості за кредитом; 1213333,32грн. заборгованості за процентами, 19327079,91грн. пені, 15000грн. простроченої комісії, 1025,56грн. штрафу за неналежне виконання зобовязань, 62331,10грн. 3% річних, що підтверджується фіскальним чеком від 04.02.2016р. (штрихкодовий ідентифікатор 966). Дана вимога не отримана відповідачем та повернута банку разом з поштовим конвертом та довідкою за формою ф.20 з зазначенням підстав для повернення: «за закінченням терміну зберігання», що також вбачається з інформації, розміщеної на офіційному веб-порталі УДДПЗ «Укрпошта» (т.3,а.с.65-67).

02.03.2016р. ПАТ «ЗЛАТОБАНК» повторно надіслано ПОСП «Батьківщина» заяву з кредиторськими вимогами, у якій зазначено про наявність заборгованості ТОВ «АМАРАНТ» як боржника за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL та ПОСП «Батьківщина» як поручителя за договором поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/Р, яка складається з: 15000000дол. США заборгованості за кредитом; 1213333,32грн. процентів, 19327079,91грн. пені, 15000грн. простроченої комісії, 1025,56грн. штрафу за невиконання зобовязань, 62331,10грн. 3% річних, що підтверджується фіскальним чеком від 02.03.2016р. та описом вкладень у цінний лист з відтиском штампу ДППЗ «Укрпошта», яка повернулася на адресу позивача 16.03.2016р. з відміткою поштового відділення за закінченням терміну зберігання (т.1,а.с.97-100, т.3, а.с.70).

З інформації, розміщеної на офіційному веб-порталі УДППЗ «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» поштове відправлення (вимога кредитора від 04.02.2016р., розрахунок заборгованості за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL станом на 02.02.2016р. та витяг з ЄДРПОУ щодо ПАТ «ЗЛАТОБАНК» на підтвердження повноважень підписанта) не вручено під час доставки, 15.04.2016р. відправлено за зворотною адресу та вручено і отримано відправником 18.04.2016р. (т.3, а.с.70,71).

28.03.2016р. ПАТ «ЗЛАТОБАНК» звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до ПОСП «Батьківщина» в особі голови комісії з припинення (ліквідатора) ОСОБА_4 про зобовязання визнати грошові вимоги за кредитним договором від 23.03.2012р. № 47/12-KL, які складаються із: заборгованості за кредитом у розмірі 15000000,00 дол. США, заборгованості за процентами у розмірі 1213333,32 дол. США, пені у розмірі 35491643,36 грн., штрафу у розмірі 11025, 56 грн., 3% річних у розмірі 999987,17грн., простроченої комісії у сумі 15000грн., та включити дані грошові вимоги до ліквідаційного балансу ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства "Батьківщина". В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23.03.2012р. між АТ «ЗЛАТОБАНК» та ТОВ «АМАРАНТ» укладений кредитний договір №47/12-KL, зі змінами та доповненнями, в забезпечення виконання якого 18.01.2013р. між позивачем та ПОСП «Батьківщина» укладений договір поруки №47/12-KL/Р-5. У звязку з тим, що відповідач знаходиться у стані припинення, позивач направив голові ліквідаційної комісії відповідача вимогу про визнання його кредиторських вимог, від розгляду якої комісія з припинення ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства "Батьківщина" ухиляється, що й стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Листом від 07.06.2016р. відповідач надав місцевому господарському суду довідку, у якій зазначив про відсутність складеного ліквідаційного балансу ПОСП «Батьківщина» на момент її подання (т.1,а.с.184,187).

У відзиві на позовну заяву ПОСП «Батьківщина» зазначило, що у строк, встановлений ліквідаційною комісією, ПАТ «ЗЛАТОБАНК» з вимогами до ПОСП «Батьківщина» не зверталося, а тому втратило право на задоволення кредиторських вимог, за виключенням випадку визнання ПОСП «Батьківщина» неплатоспроможним. Крім того, вказує на те, що до ліквідатора підприємства відповідача позивач не звертався, ліквідаційний баланс ПОСП «Батьківщина» станом на 07.06.2016р. не складався у звязку з тим, що проводиться інвентаризація майна (т.1,а.с.185).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.06.2016р. у справі №917/525/16, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.09.2016р., у задоволенні позову відмовлено (т.1,а.с.200-204, т.2, а.с.42-48).

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2016р. у даній справі частково задоволено касаційну скаргу ПАТ«ЗЛАТОБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2; скасовано рішення господарського суду Полтавської області від 07.06.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.09.2016р. у справі № 917/525/16; справу передано на новий розгляд до господарського суду Полтавської області (т.2,а.с.101-107). При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що суди попередніх інстанції не обґрунтували відхилення доводів позивача щодо ухилення відповідача від розгляду його кредиторських вимог, які направлялись 04.02.2016р. та 02.03.2016р. за його юридичною адресою, визначеною у ЄДРПОУ. Крім того, вказав на те, що суди попередніх інстанцій, посилаючись на те, що позивач звернувся із вимогою про визнання кредиторських вимог до відповідача після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, не врахували вимоги ч. 4 ст. 112 ЦК України, якою передбачено, що вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно (т.2,а.с.101-107).

17.01.2017р. господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення з підстав, наведених вище (т.2, а.с.164-167).

В порядку статті 101 ГПК України позивачем додатково подані: рішення господарського суду Полтавської області від 28.04.2015р. у справі №917/331/15, яке набрало законної сили та яким відмовлено у задоволенні позову ПОСП «Батьківщина» до ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та ТОВ «ЛУКСОР-УТР» про визнання припиненим договору поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/P (т.3,а.с.8-13); вступну та резолютивну частину рішення господарського суду Полтавської області від 04.02.2015р. у справі №917/2111/14, яким позов ПАТ «ЗЛАТОБАНК» задоволено; стягнуто з ТОВ«ЛУКСОР-УТР» , ПБП «Фенікс-Плюс», ПОСП «Батьківщина», ПП «Амарант-Агро», ТОВ «Полтава-Агро», ТОВ «Торговий дім ОСОБА_5» солідарно на користь ПАТ «ЗЛАТОБАНК» 15000000дол. США, що на час звернення з позовом становило 194293230грн. основної заборгованості, 933333,32дол. США, що на час звернення з позовом становило 12089356грн., заборгованості за процентами, 306000,05грн. пені, 15000грн. простроченої комісії, 5000грн. штрафу (т.3,а.с.197,198), альтернативний розрахунок вимог кредитора ПАТ «ЗЛАТОБАНК», наданий ліквідатором ТОВ «ЛУКСОР-УТР» разом із відзивом на заяву ПАТ «ЗЛАТОБАНК» про визнання кредитором ТОВ«ЛУКСОР-УТР», у якому ліквідатор визнає 15000000дол. США основної заборгованості за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL, 1213333,32 дол. США заборгованості за процентами, 518670,33грн. пені за основним боргом та 9089608,49грн. пені за простроченими процентами, 15000грн. комісії за внесення змін до договору, 155970грн. 3% річних від простроченої заборгованості та 11025,56грн. штрафу (т.3,а.с.126,127).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Предметом даного спору є зобов'язання відповідача в особі ліквідаційної комісії визнати грошові вимоги позивача за кредитним договором від 23.03.2012р. № 47/12-KL та договором поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/Р-5, які складаються із: 15000000,00 дол. США заборгованості за кредитом, 1213333,32 дол. США заборгованості за процентами, 35491643,36 грн. пені, 11025,56грн. штрафу, 999987,17 грн. 3% річних, та включення їх до ліквідаційного балансу боржника.

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною 1 статті 110 ЦК України встановлено, що юридична особа ліквідується: за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

14.01.2015р. засновником (власником) Приватно - орендного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина" прийнято рішення, оформлене протоколом № 14/01/2015-01, про припинення діяльності ПОСП "Батьківщина" шляхом його ліквідації у добровільному порядку та призначено ліквідаційну комісію у складі однієї особи голови ліквідаційної комісії ОСОБА_5 (т.1,а.с.175,176).

28.01.2015р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про перебування ПОСП «Батьківщина» у стані припинення та визначений строк для заявлення кредиторських вимог - до 03.04.2015р. (т.1, а.с.107-111).

Відповідно до частини 1 статті 110 ЦК України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

Згідно з частиною 3 статті 60 ГК України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення засновником ПОСП "Батьківщина" про припинення) ліквідаційна комісія або інший орган, який проводить ліквідацію суб'єкта господарювання, вміщує в друкованих органах відповідно до закону повідомлення про його ліквідацію та про порядок і строки заяви кредиторами претензій, а явних (відомих) кредиторів повідомляє персонально у письмовій формі у встановлені цим Кодексом чи спеціальним законом строки.

Частиною 6 статті 105 ЦК України встановлено, що кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що кожна вимога кредитора має бути розглянута та прийняте рішення, яке надсилається кредитору.

Відповідно до частини 8 статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Суд апеляційної інстанції ухвалами від 18.05.2017р. та від 15.06.2017р. у даній справі зобовязував відповідача надати проміжний ліквідаційний баланс та пояснення щодо стадії ліквідаційної процедури, проте, жодна з вимог суду відповідачем виконана не була. Таким чином, відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що на момент розгляду справи ним складений проміжний ліквідаційний баланс.

Відповідно до частини 3 статті 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при розгляді даної категорії спорів необхідно встановити саме факт порушеного прав позивача, тобто підставою для звернення до суду з відповідним позовом може бути як факт невизнання кредиторських вимог ліквідатором, так і факт ухилення від їх розгляду.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що несвоєчасне заявлення кредитором (позивачем) грошових вимог у процедурі добровільної ліквідації боржника (відповідача) не має наслідком їх погашення, а впливає лише на порядок задоволення таких вимог.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ПАТ «ЗЛАТОБАНК» двічі звертався з вимогами до ПОСП «Батьківщина», а саме: 04.02.2016р. та 02.03.2016р., тобто з пропуском строку, визначеного у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для їх заявлення, що також підтверджується представником позивача в судовому засіданні. Вказані вимоги кредитора надіслані на адресу відповідача, визначену у ЄДРПОУ, що підтверджується належним чином засвідченими копіями фіскальних чеків, описом у цінний лист з відтиском штампу УДППЗ «Укрпошта», однак повернуті засобами поштового звязку ПАТ «ЗЛАТОБАНК», з довідкою за ф.20 з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.3,а.с.65-71, 97-100).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-порталі УДППЗ «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» поштове відправлення (вимога кредитора), яке надіслано 04.02.2016р. (штрихкодовий ідентифікатор 966) 17.02.2016р. не вручене під час доставки ПОСП «Батьківщина», тоді як 11.03.2016р. вручено адресату особисто, однак 15.03.2016р. відправлено та 16.03.2016р. отримано банком з довідкою за ф.20 «за закінченням терміну зберігання» (т.3, а.с. 67,68).

Пунктами 116, 117 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, передбачено, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об'єкта поштового зв'язку місця призначення. У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв'язку виконати обов'язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

У пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. N14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами в розумінні статті 34 ГПК України факт звернення до ПОСП «Батьківщина» з кредиторськими вимогами, а судом встановлено ухилення голови ліквідаційної комісії від їх розгляду, що підтверджується, зокрема, неотриманням поштової кореспонденції від ПАТ «ЗЛАТОБАНК», яка була направлена за юридичною адресою відповідача, та повернута у звязку з закінченням терміну зберігання.

Враховуючи викладене, позивачем у відповідності до вимог статті 112 ЦК України та з урахуванням приписів частини 2 статті 16 ЦК України обраний правильний спосіб захисту, оскільки жодна норма цивільного законодавства не вимагає додаткового звернення кредитора до суду із позовом про стягнення заборгованості до звернення із позовом про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу боржника. Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, ПАТ «ЗЛАТОБАНК» вже зверталося з позовом до ТОВ «АМАРАНТ» (назву якого змінено на ТОВ «ЛУКСОР-УТР») та ПОСП «Батьківщина» про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL та договору поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/Р-5, за результатами розгляду якого господарським судом Полтавської області прийнято рішення від 04.02.2015р. у справі №917/2111/14 про задоволення позову у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Конвенцією визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зазначає про необґрунтованість висновку місцевого господарського суду про те, що належним способом захисту прав позивача у випадку доведення наявності кредиторських вимог є вимога про стягнення з відповідача грошових коштів, яка може бути задоволена після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно, оскільки саме у справі про наявність або відсутність підстав для задоволення позову про включення кредиторських вимог до ліквідаційного балансу боржника досліджуються, у тому числі питання наявності заборгованості, її розміру, а отже звернення з відповідним позовом є ефективним способом захисту. Крім того, звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості з відповідача не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу відповідача.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що ПАТ «ЗЛАТОБАНК» просило включити його вимоги до проміжного ліквідаційного балансу, оскільки з прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить включити його вимоги до ліквідаційного балансу, заяв про зміну предмету позову матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що ліквідатор ПОСП «Батьківщина» не повідомляв ПАТ «ЗЛАТОБАНК» про повну або часткову відмову у задоволенні його вимог. Крім того після отримання, 16.03.2016р., повернуто поштового конверта, надісланого на адресу відповідача з кредиторськими вимогами, 30.03.2016р. позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом про зобовязання ліквідатора визнати його кредиторські вимоги та включити до ліквідаційного балансу, а отже, позивачем дотримано строк, визначений частиною 3 статті 112 ЦК України, для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 4 статті 112 ЦК України вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Таким чином, несвоєчасне заявлення кредитором (позивачем) грошових вимог у процедурі добровільної ліквідації, проте з дотриманням строків, визначених частиною 3 статті 112 ЦК України, є підставою для їх розгляду та задоволення, у разі обґрунтованості кредиторських вимог, за рахунок майна, що залишилось після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Частиною 12 статті 111 ЦК України встановлено, що майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування), передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом.

Відповідно до частини 11 статті 112 ЦК України після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання органам доходів і зборів.

Таким чином, до складання ліквідаційного балансу необхідно встановити всіх кредиторів (як тих, вимоги яких заявлені своєчасно, так і тих, які звернулись з пропуском строку), розмір їх кредиторських вимог, вчинити дії по задоволенню своєчасно заявлених вимог кредиторів, за наслідками чого встановити, яке майно залишилось у підприємства, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги кредиторів в порядку частини 4 статті 112 ЦК України

Враховуючи викладене, спірні вимоги ПАТ «ЗЛАТОБАНК» слід розглянути по суті заявлених вимог, оскільки ухилення ліквідатора від розгляду заяви банку про визнання кредиторських вимог свідчить про неприйняття ним жодного рішення про повну або часткову відмову у їх задоволенні, що призвело до порушення прав банку, як потенційного кредитора та в подальшому може призвести до складання ліквідаційного балансу без урахування всіх вимог кредиторів (їх задоволення), тобто з порушенням вимог Цивільного кодексу України.

Щодо заявлених вимог ПАТ «ЗЛАТОБАНК» суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, ПАТ «ЗЛАТОБАНК» належним чином виконало прийняті на себе зобовязання, визначені кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL, зі змінами та доповненнями та з урахуванням всіх додаткових угод до нього та надано ТОВ «АМАРАНТ» (назву якого змінено на ТОВ «ЛУКСОР -УТР») кредитні кошти у розмірі 15000000дол. США, що підтверджується меморіальними ордерами від 23.03.2012р. №82777, від 02.04.2012р. №7778, від 02.04.2012р. №7773, від 02.04.2012р. №7759, від 19.04.2012р. №90430, 13.08.2012р. №62857, від 27.12.2012р. №260052, від 18.01.2013р. №142800, від 28.03.2013р. №284479, випискою по рахунку ТОВ «ЛУКСОР -УТР» (т.1, а.с.64-94, 163-171).

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до п.п.3.1.4, 3.19 кредитного договору банк має право: відмовитися від подальшого кредитування позичальника за цим договором частково або в повному обсязі та/або вимагати повернення у повному обсязі наданих кредитних коштів (у тому числі дострокового повернення), сплати процентів за весь строк користування кредитними коштами та неустойки/штрафів (за їх наявності) у випадку, зокрема, одноразового порушення позичальником будь-якого з боргових зобовязань, в будь-якій їх частині, наявності/виникнення випадку невиконання умов, використання кредиту не за цільовим призначенням; стягувати з позичальника неустойку, штраф, пеню, інші платежі при настанні/наявності випадків невиконання умов кредитного договору.

Пунктами 3.4.3, 3.4.10 кредитного договору 23.03.2012р. №47/12-KL встановлено, що позичальник зобовязаний повернути в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені цим кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадку настання несприятливих обставин /подій.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У листопаді 2014 року ПАТ «ЗЛАТОБАНК» звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення солідарно, зокрема з ТОВ «АМАРАНТ» (позичальника) та ПОСП «Батьківщина» (поручителя) заборгованості за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL у звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань, за результатами розгляду якого рішенням господарського суду Полтавської області від 04.02.2015р. у справі №917/2111/14 задоволено позов ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та стягнуто солідарно з ТОВ «ЛУКСОР-УТР», ТОВ ПОСП «Батьківщина» на користь ПАТ «ЗЛАТОБАНК», у тому числі 15000000дол. США основної суми заборгованості за кредитом (т.3,а.с.197-198).

Також. 05.12.2014р. ПАТ «ЗЛАТОБАНК» надіслано ТОВ «АМАРАНТ» (змінена назва на ТОВ «ЛУКСОР-УТР») вимогу про повернення кредиту за договором від 23.03.2012р. №47/12-KL (т.3,а.с.85-87).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.05.2017р. у цій справі залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТОВ «ЛУКСОР-УТР» та зобовязано її надати докази повернення кредиту та обґрунтований розрахунок заборгованості (т.3,а.с.145-150).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 15.06.2017р. розгляд даної справи відкладено та зобовязано відповідача і ТОВ «ЛУКСОР-УТР» надати відзиви на апеляційну скаргу, розрахунок заборгованості, докази повернення кредиту (т.3,а.с.203-206).

Жодна з вимог ухвал суду апеляційної інстанції відповідачем та третьою особою виконана не була, доказів погашення кредиту не надано, а отже ТОВ «ЛУКСОР-УТР» в порушення вимог статті 1054 Цивільного кодексу України та умов кредитного договору належним чином не виконало взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту, та не спростувало розміру заборгованості з повернення кредиту, визначеного у позовній заяві ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Відповідно до статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом

Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Враховуючи відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про погашення ТОВ «ЛУКСОР-УТР» заборгованості перед ПАТ «ЗЛАТОБАНК», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір заборгованості за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL підтверджується матеріалами справи та становить 15000000дол. США., що на дату звернення позивача з позовом за офіційним курсом НБУ становить 393643530грн.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 1.5 кредитного договору встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, розмір яких неодноразово змінювався, про що зазначено у додаткових угодах від 19.04.2012р., від 26.12.2012р. (т.1,а.с.29,30,36).

Здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за процентами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість їх нарахування.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при розгляду даної справи судом встановлено, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.03.2017р. у справі №917/1177/15 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЛУКСОР-УТР".

Постановою господарського суду Полтавської області від 24.02.2016р.у справі №917/1177/15, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного від 12.05.2016р., визнано банкрутом ТОВ "ЛУКСОР-УТР", відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором голову ліквідаційної комісії ОСОБА_6

Позивачем надано до матеріалів справи відзив боржника на заяву ПАТ «ЗЛАТОБАНК» з вимогами до ТОВ «ЛУКСОР-УТР» та визнання кредитором разом з альтернативним розрахунком вимог кредитора, які підписані ліквідатором ТОВ «ЛУКСОР-УТР» ОСОБА_6 та скріплені початковою товариства (т.3,а.с.126,127).

З вказаних документів вбачається, що ліквідатором боржника ТОВ«ЛУКСОР-УТР» визнано, зокрема заборгованість за процентами за договором від 23.03.2012р. №47/12-KL у розмірі 1213333,32дол. США.

Перевіривши розрахунок позивача та зважаючи на відсутність доказів погашення процентів у повному обсязі, а також заперечень як зі сторони боржника за кредитним договором, так і відповідача у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених процентів, які нараховані ТОВ «ЛУКСОР-УТР» за період з 23.03.2012р. по 30.11.2014р. та не сплачені станом на 22.03.2016р., у розмірі 1213333,53дол. США (за курсом НБУ еквівалентно 31841387,41грн.).

Щодо обґрунтованості нарахування пені суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, скаржник не виконав перед кредитором взяті на себе зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредиту на вимогу банку у відповідності до п.п. 3.4.3, 3.4.10 кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL, сплати процентів, у тому числі станом на момент звернення, 14.10.2014р., ПАТ «ЗЛАТОБАНК» з позовом до ТОВ «ЛУКСОР-УТР» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із пунктом 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну або часткову сплату/несплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати кредиту та/або процентів до моменту фактичного погашення заборгованості.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим у постановах від 02.07.2014р. у справі N 6-79цс14 та від 01.04.2015р. у справі N 3-29гс15, які відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України є обов'язковими до застосування.

Враховуючи викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок пені за несвоєчасне повернення кредиту за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL з урахуванням приписів Цивільного та Господарського кодексів України та умов кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL, сум боргу та періоду прострочення, дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 14259389,91грн., нарахованої за період з 28.10.2014р. по 29.10.2014р. та з 22.02.2016р. по 21.03.2016р., оскільки згідно вимог чинного законодавства пеня на суму кредиту нараховується до дня фактичного повернення позикодавцеві позики.

Заперечень щодо розміру та розрахунку пені відповідачем та третьою особою ТОВ «ЛУКСОР-УТР» не надано, суми нарахованої пені не спростовані, хоча вимогами суду апеляційної інстанції на відповідача та ТОВ«ЛУКСОР-УТР» було покладено відповідний обовязок.

В частині пені, нарахованої за несвоєчасну сплату процентів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.2.5 кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобовязань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів. Якщо день повернення кредиту та/або сплати процентів припадає на вихідний, святковий день або інший неробочий день, по позичальник має право повернути кредит та/або проценти наступного робочого дня.

Згідно із пунктом 4.1 цього договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну або часткову сплату/несплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати кредиту та/або процентів до моменту фактичного погашення заборгованості.

Відповідно до частини 6 статті 232ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій за прострочення виконання зобов'язання і строки їх нарахування. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано ( Висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 111-16 ГПК, за I півріччя 2015 р.).

У пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як зазначено, вище сторони у кредитному договорі від 23.03.2012р. №47/12-KL встановили, що за несвоєчасну повну або часткову сплату/несплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми несплачених процентів.

Таким чином, сторони у договорі не визначали більш тривалий строк нарахування пені за порушення позичальником грошових зобовязань щодо сплати процентів, а отже пеню на проценти слід розраховувати з урахуванням приписів статті 232 ГК України.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором з урахуванням приписів Цивільного та Господарського кодексів України, дати виникнення у позивача права на її нарахування, строку і порядку її нарахування, сум боргу, сум погашення боргу, умов договорів від 30.04.2014р., від 27.06.2014р. та від 30.09.2014р. про внесення змін до кредитного договору від 23.03.2012р №47/12-KL щодо перенесення строків оплати (т.1, а.с.48-52), дійшла висновку про обґрунтованість нарахування ПАТ «ЗЛАТОБАНК» пені за прострочення сплати процентів у розмірі 6384622,24грн. за період прострочення з 08.04.2014р. по 08.06.2015р.

Щодо обґрунтованості нарахування 3% річних за порушення строків виконання грошових зобовязань суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає правомірними вимоги позивача в частині нарахованих 3% річних у сумі 999987,17грн. за період прострочення з 28.10.2014р. по 29.10.2014р. та з 22.02.2016р. по 21.03.2016р. на суму простроченого зобовязання по кредиту, визначену у національній валюті на момент звернення з позовом до суду.

В частині стягнення штрафу на невиконання зобовязань та простроченої комісії за внесення змін до договору суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 84 ГПК України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

При задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються: найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення;

розмір сум, що підлягають стягненню (основної заборгованості за матеріальні цінності, виконані роботи та надані послуги, неустойки, штрафу, пені та збитків, а також штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу).

За приписами статті 85 ГП України прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи. У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення господарський суд повідомляє, коли буде складено повне рішення. Рішення суду, яке містить вступну та резолютивну частини, підписується всім складом господарського суду і додається до справи. Повне рішення повинно бути складено у строк не більше п'яти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У вступній та резолютивній частинах рішення господарського суду Полтавської області від 04.02.2015р. у справі №917/2111/14, наданого суду апеляційної інстанції місцевим господарським судом на запит від 08.06.2017р. (т.3 а.с.168,169), зазначено, що позов ПАТ «ЗЛАТОБАНК» задоволено повністю; стягнуто з ТОВ«ЛУКСОР-УТР», ПБП «Фенікс-Плюс», ПОСП «Батьківщина», ПП «Амарант-Агро», ТОВ «Полтава-Агро», ТОВ «Торговий дім ОСОБА_5» солідарно на користь ПАТ «ЗЛАТОБАНК» 15000000дол. США, що на час звернення з позовом становило 194293230грн. основної заборгованості, 933333,32дол. США, що на час звернення з позовом становило 12089356грн. заборгованості за процентами, 306000,05грн. пені, 15000грн. простроченої комісії, 5000грн. штрафу (т.3,а.с.197,198) Альтернативний розрахунок вимог кредитора ПАТ «ЗЛАТОБАНК», наданий ліквідатором ТОВ «ЛУКСОР-УТР» разом із відзивом на заяву ПАТ «ЗЛАТОБАНК» про визнання кредитором ТОВ «ЛУКСОР-УТР», свідчить про те, що ліквідатор визнає 15000000дол. США основної заборгованості за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL, 1213333,32 дол. США заборгованості за процентами, 518670,33грн. пені за основним боргом та 5423133,33грн. пені за простроченими процентами, 15000грн. комісії за внесення змін до договору, 155970грн. 3% річних від простроченої заборгованості та 5000грн. штрафу (т.3,а.с.126,127).

Відповідно до статті 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Доказів оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 04.02.2015р. у справі №917/2111/14 жодна із сторін та третя особа не надали, з чого вбачається що рішення господарського суду Полтавської області від 04.02.2015р. у справі №917/2111/14 набрало законної сили.

Відповідно до параграфа 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. (рішення чинне з 06.11.2002р.) в справі Совтрансавто-Холдінг проти України у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (аналогічний висновок міститься також і в рішенні Суду по справі Брумареску проти Румунії, параграф 61).

Таким чином, вимоги в частині стягнення 15000грн. комісії за внесення змін до договору та 5000грн. штрафу є обґрунтованими, тоді як в частині вимог щодо 6025,56грн. штрафу позивачем не наведено підстав для їх стягнення, не надано належних доказів на підтвердження порушень зі сторони ТОВ«ЛУКСОР-УТР». Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції представник скаржника зазначив, що він не може надати пояснень щодо підстав нарахування штрафу, як і доказів на їх підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання сторонами за кредитним договором від 23.03.2012р. №47/12-KL 18.01.2013р. між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» (кредитором) та ПОСП «Батьківщина» (поручителем) укладений договір поруки №47/12-KL/P-5, п.1.1 якого встановлено, що за цим договором поруки поручитель поручається перед кредитором та зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником (ТОВ «АМАРАНТ») своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором (кредитний договір від 23.03.2012р. №47/12-KL), в повному обсязі таких зобов'язань. Сторони домовились, що зобов'язання поручителя перед кредитором є безумовними та для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором поруки та кредитним договором, не потребується (т.1,а.с.53-61).

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В матеріалах справи відсутні докази виконання ПОСП «Батьківщина» зобовязань, забезпечених порукою, чи заперечень щодо розміру сум боргу, нарахованих відсотків, штрафних санкцій та 3%, які заявлені ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що рішенням господарського суду Полтавської області від 28.04.2015р. у справі №917/331/15 відмовлено у позові ПОСП "Батьківщина" до ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та ТОВ «ЛУКСОР-УТР» про визнання припиненим договору поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/P.

Приписами статей 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для справи (стаття 36 ГПК України).

За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «ЗЛАТОБАНК» підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Полтавської області від 17.01.2017р. у справі №917/525/16 слід скасувати, як таке, що прийняте з неповним зясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» ОСОБА_2, задовольнити частково. Зобовязати ліквідаційну комісію ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» визнати грошові вимоги Акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК», які виникли на підставі кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL та договору поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/P-5, у розмірі: 15000000доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 393643630грн., заборгованості за основним боргом, 1213333,32 долара США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 31841387,41грн., заборгованості за процентами, 20644012,15грн. пені, 999987,17грн. 3% річних, 5000грн. штрафу, як такі, що будуть задоволені з майна ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», що залишиться після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно, та включити їх до ліквідаційного балансу. В решті вимог в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п.2 ст.103, п.4 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» ОСОБА_2, задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду господарського суду Полтавської області від 17.01.2017р. у справі №917/525/16 скасувати.

3.Позов Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» ОСОБА_2, задовольнити частково.

4.Зобовязати ліквідаційну комісію ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» визнати грошові вимоги Акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК», які виникли на підставі кредитного договору від 23.03.2012р. №47/12-KL та договору поруки від 18.01.2013р. №47/12-KL/P-5, у розмірі: 15000000доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом становить 393643630грн., заборгованості за основним боргом, 1213333,32 долара США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 31841387,41грн., заборгованості за процентами, 20644012,15грн. пені, 999987,17грн. 3% річних, 5000грн. штрафу, та включити їх до ліквідаційного балансу ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина».

5. В решті позову відмовити.

6.Стягнути з ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» () на користь Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» (код ЄДРПОУ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2667,26грн. за подання позову та 2933,98грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 30.06.2017р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Фоміна В.О.