ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 року Справа № 912/629/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вечірка. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.

Секретар: Логвіненко І.Г.

за участю:

від позивача: Боруш А.О., довіреність № 1 від 20.01.2017 року; Науменко І.Ф., довіреність № 1 від 20.01.2017 року;

від відповідача та третіх осіб: представники в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2017р.

у справі № 912/629/17

за позовом Фермерського господарства "Черній Михайло Андрійович", с. Оситняжка Новомиргородського району Кіровоградської області

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, м. Кропивницький

про визнання недійсним наказу

треті особи гр. ОСОБА_4, м. Кропивницький;

гр. ОСОБА_3, смт. Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2017р. у справі №912/629/17 (суддя Тимошевська В.В.) задоволено позовні вимоги в повному обсязі. Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.06.2016 №11-5259/14-16-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення".

Рішення місцевого господарського суду мотивоване наявністю у позивача права користування на правах оренди земельною ділянкою загальною площею 106,65га., на підставі договору оренди землі від 11.01.2006р., який зареєстровано у Новомиргородському районному відділі Кіровоградської регіональної філії державного підпримства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України" 02.03.2006р. під записом № 3, та поновлено на той самий строк та на тих самих умовах, відповідно до рішення господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2016р. у справі №912/1198/16, яке набрало законної сили.

Господарський суд дійшов висновку, що без вирішення питання щодо припинення права ФГ "Черній Михайло Андрійович" користування земельною ділянкою в порядку, визначеному Земельним кодексом України, оформлення права на землю за іншою особою є таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України та порушує права позивача на користування даною земельною ділянкою.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, гр. ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2017р. скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована прийняттям Новомиргородською РДА незаконного розпорядження щодо передачі в оренду позивачу в строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 106,65га. та укладення договору оренди без самого предмету договору оренди - сформованої і зареєстрованої належним чином земельної ділянки.

Зокрема скаржник зазначає, що запроектовані земельні ділянки, за договором оренди від 11.01.2006р., не були занесені до державного реєстру земель, поземельна книга на зазначені земельні ділянки не відкривалась, кадастрові номери не визначались, земельні ділянки не набули статусу нерухомого майна, даний договір не пройшов належної державної реєстрації, у звязку з чим такий договір має бути визнаний недійсним.

В свою чергу, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області при наданні гр. ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу, діяло у законний спосіб, що виключає підстави для скасування його наказу № 11-5259/14-16-СГ від 03.06.2016р.

Крім того, скаржник зазначає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки визнання недійсним рішення, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, не забезпечує реального захисту прав позивача на спірну земельну ділянку.

26.06.2017р. позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить суд залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2017р. без змін.

Зокрема позивач зазначає, що на підставі розпорядження голови Новомиргородської районної державної адміністрації № 424-р від 20.05.2005р., розроблено технічну документацію із землеустрою, встановлено межі земельних ділянок (площею 23,35га та 83,30га) та укладено договір оренди землі від 11.01.2006, який було зареєстровано у Новомиргородському районному відділі Кіровоградської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України!", і 02.03.2006р. вчинено запис під №3 у державному реєстрі земель.

Позивач зазначає, що земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_1 передані йому в оренду на підставі договору оренди від 11.01.2006р., який поновлено на той самий строк і на тих самих умовах рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2016р. у справі №912/1198/16, яке набрало законної сили 10.10.2016р.

В свою чергу, спірне рішення позбавляє позивача можливості зареєструвати право оренди земельної ділянки за договором від 11.01.2006р., що порушує його діюче речове право користування даною земельною ділянкою і є причиною спору.

У письмових поясненнях від 26.06.2017р. відповідач у справі - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області погоджується з доводами скаржника, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

Відповідач у справі зазначає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_4 відповідає вимогам законодавства, у звязку з чим були відсутні підстави для відмови у затвердженні даного проекту. Крім того, відповідач також вказує на невірний спосіб захисту, обраний позивачем, а також, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Крім цього, відповідач звертає увагу, що позивач не скористався своїм правом на звернення до господарського суду з заявою про забезпечення позову в рамках господарської справи №912/1198/16, у зв'язку з чим розпорядження спірною земельною ділянкою (надання дозволу на розроблення проекту зелеустрою гр. ОСОБА_4.) відбулося до набрання рішенням від 25.05.2016р. у цій справі законної сили.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.05.2017р. апеляційну скаргу прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Антонік С.Г., Чимбар Л.О., та призначено в судовому засіданні на 26.06.2017р.

Розпорядженням керівника апарату суду № 987/17 від 26.06.2017 року призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Чимбар Л.О.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді - Антонік С.Г., Березкіна О.В.

Представники позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач та треті особи наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили в судове засідання своїх повноважних представників, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Беручи до уваги, що неявка в судове засідання представників відповідача та третіх осіб не перешкоджає перегляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутності представників відповідача та третіх осіб.

Заслухавши пояснення представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення від 10.05.2017 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 11.01.2006р. між Новомиргородською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ФГ «Черній Михайло Андрійович» (Орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір), який зареєстровано у Новомиргородському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 02.03.2006р. за №3.

Відповідно до 1-го розділу Договору, Орендодавець, на підставі розпорядження голови Новомиргородської районної державної адміністрації від 20.05.2005р. №424-р, надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 106,65га, у тому числі 106,65га ріллі (п.2 Договору).

Згідно плану-схеми, що є невідємною частиною Договору (п.44 Договору), земельна ділянка складається з ділянки №1, площею 23,35га, і ділянки №2, площею 83,30га.

Зазначені земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі 02.12.2015р. за кадастровими номерами НОМЕР_1 (площа 83,2965га) та НОМЕР_2 (площа 23,3472га).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2016р. у справі №912/1198/16, яке 10.10.2016р. набрало законної сили, Договір оренди поновлено на той самий строк і на тих самих умовах.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, відображених на публічній кадастровій карті України, із земельної ділянки площею 23,3472га із кадастровим номером НОМЕР_2 сформовано земельну ділянку площею 21,3472га із кадастровим номером НОМЕР_3, та земельну ділянку площею 2,0га із кадастровим номером НОМЕР_4.

В подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-5259/14-16-СГ від 03.06.2016р. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Новомиргородського району Оситнязької сільської ради, та надано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 2,0га (кадастровий номер НОМЕР_4). Вказана земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_5 площею 2,0000 га була передана громадянину ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.07.2016 року (т. 1, а. с. 29).

Позивач вважає, що внаслідок прийняття вищезазначеного наказу порушено його право на оренду земельної ділянки за Договором оренди, що і є причиною спору.

Правовідносини, які склалися між сторонами в даній справі, регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст.3 Земельного кодексу України).

Частиною 1 ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Стаття 13 Конституції України встановлює, що землі є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Законом передбачена можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування до суду, який має надати правову оцінку їх відповідності вимогам закону.

Особливістю земельних спорів, які підвідомчі господарським судам, є те, що вони виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

Участь державних органів та органів місцевого самоврядування у земельних відносинах як колегіальних представників, які реалізують права держави, територіальних громад та Українського народу в цілому, як власників землі - докорінно відрізняється від участі цих органів у земельних відносинах, як суб'єктів владних повноважень.

Зокрема, юридичний факт участі у спорі суб'єкта владних повноважень не є вирішальним критерієм віднесення цього спору до такого, який підлягає розгляду виключно адміністративним судом.

Земельні відносини поділяються на публічні і приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватно-правовими (цивільними, господарськими).

В даному випадку, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області виступає у справі як суб'єкт цивільних правовідносин і має такий правовий статус, що й позивач. Реалізуючи право розпорядження спірною земельною ділянкою, яка перебувала в оренді у позивача, відповідач згідно з ст.5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпорядження землею.

Правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права користування спірною земельною ділянкою та підстав його набуття. Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в даному випадку, владних управлінських функцій не здійснювало і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не виступало.

Тому, посилання апелянта та відповідача у справі на те, що вказаний спір не підвідомчий господарському суду є невірним, оскільки факт участі у спорі суб'єкта владних повноважень не є вирішальним критерієм віднесення цього спору до такого, який підлягає розгляду виключно адміністративним судом.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФГ "Черній Михайло Андрійович" та Новомиргородською районною державною адміністрацією 11.01.2006р. було укладено договір оренди землі та проведено його державну реєстрацію. Пунктом 8 Договору, строк його дії визначено терміном 10 років, а рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2016р., його визнано поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

Слід зазначити, що даний Договір оренди землі, станом на момент розгляду справи, у судовому порядку не визнаний недійсним, не розірваний, строк його дії продовжено, державна реєстрація Договору не скасована у судовому порядку.

Крім того, судом взято до уваги вимоги ст.204 ЦК України, згідно з якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тому, посилання скаржника на недійсність даного Договору є необгрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, замість земельної ділянки площею 23,3472га із кадастровим номером НОМЕР_2, яка є предметом договору оренди від 11.01.2006р., сформовано земельні ділянки площею 21,3472га із кадастровим номером НОМЕР_3 та площею 2га із кадастровим номером НОМЕР_4, а наказом №11-5259/14-16СГ від 03.06.2016р. відповідачем надано дозвіл гр. ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки площею 2га у власність.

Слід звернути увагу, що при прийнятті рішення про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач був обізнаний про наявність спору та розгляд господарським судом справи № 912/1198/16 за позовом Фермерського господарства "Черній Михайло Андрійович" до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Новомиргородської районної державної адміністрації 2. Оситнязької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області 3. Публічного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" про визнання переважного права на поновлення договору, визнання укладеною додаткової угоди.

Таким чином, Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області було надано у власність громадянину ОСОБА_4 спірну земельну ділянку, яка на момент прийняття оспорюваного рішення перебувала та на даний час продовжує перебувати в оренді позивача, на підставі чинного договору оренди землі.

Зазначені дії відповідача призвели до виникнення даного спору і спонукали позивача звернутися до господарського суду з даною позовною заявою.

Частиною 1 ст.93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 5 ст.126 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

В основу висновку місцевого господарського суду покладено факти, встановлені рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2016р. у справі №912/1198/16. Зокрема, господарський суд вказує на встановлений господарським судом Кіровоградської області факт пролонгації договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем та Новомиргородською районною державною адміністрацією 11.01.2006р.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, місцевий господарський суд вказує, що підставою для поновлення договору оренди землі від 11.01.2006 року згідно рішення господарського суду Кіровоградської області від 25.05.2016 року у справі № 912/1198/16 є положення частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", які передбачають, що у разі, якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договорі вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Згідно з частиною 8 наведеної норми про поновлення договору укладається додаткова угода. Отже, особливістю поновлення договору оренди землі за частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" є обставини того, що орендар після закінчення строку дії договору продовжує фактичне користування орендованою земельною ділянкою та поновлення договору відбувається автоматично з наступної дати після дати припинення договору.

Частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

В зв'язку з цим, господарський суд дійшов правомірного висновку, що без вирішення питання щодо припинення права ФГ "Черній Михайло Андрійович" користування земельною ділянкою в порядку, визначеному Земельним кодексом України, оформлення права на землю за іншою особою є таким, що суперечить положенням частини 5 статті 116 Земельного кодексу України та порушує права ФГ "Черній Михайло Андрійович" на користування відповідною земельною ділянкою.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.06.2016р. №11-5259/14-16СГ, порушує цивільні права позивача, а тому має бути визнаний недійсним.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта та відповідача стосовно невірного обрання позивачем способу поновлення порушених прав, який не забезпечує його реального захисту, оскільки наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 03.06.2016р. №11-5259/14-16СГ вичерпав свою дію фактом його виконання та скасування такого наказу не породжує для позивача жодних правових наслідків, з огляду на наступне.

Відповідно до змісту вимог ст.19 Конституції України, ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, актами Президента України, а також іншими нормативно-правовими актами. Рішення (акти) органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб повинні відповідати переліченому законодавству.

До нормативних актів органів державної влади та місцевого самоврядування належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27.12.2001р. N20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22.07.1991р. (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23.06.1997р. N2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Ненормативні правові акти органів державної влади та місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені відповідним органом після їх виконання.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади та місцевого самоврядування, якщо він суперечить законодавству і порушує цивільні права або інтереси (ст.21 ЦК України, ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Конституції України кореспондуються із ст.5 Земельного кодексу України, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами, своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків передбачених законом.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд всебічно та повно дослідивши обставини справи дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на особу, що подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.43, 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2017р. у справі № 912/629/17 - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.07.2017 р.

Головуючий І.О. Вечірко

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна