ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017 року Справа № 904/1751/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Білецької Л.М.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 1090 від 30.05.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність № 20 від 15.03.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Патріот"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017р. у справі № 904/1751/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Патріот", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Технологія", м. Дніпро

про стягнення 18812,48 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017р. товариство з обмеженою відповідальністю "Патріот" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Технологія" (відповідач) про стягнення 18812,48 грн. боргу за спожиту теплову енергію.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017р. у справі № 904/1751/17 (суддя Воронько В.Д.) в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами відсутній договір щодо порядку розподілу та оплати витрат на комунальні послуги, укладення якого сторони погодили в акті передачі придбаного відповідачем майна від 27.11.2001 і який привів би до виникнення у відповідача певних зобов'язань перед позивачем.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ТОВ "Патріот" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить апеляційний суд скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017р. у справі № 904/1751/17 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Так, скаржник вказує в апеляційній скарзі, що господарський суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Скаржник наполягає, що належна йому будівля є нежитловою, а він не здійснює надання послуг з теплопостачання відповідачу та сам є споживачем таких послуг. Відповідач же споживаючи послуги теплопостачання не здійснює компенсацію їх вартості позивачу, тобто користується ними безоплатно, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року апеляційну скаргу ТОВ "Патріот" прийнято до провадження та призначено розгляд в судове засідання на 20.06.2017р.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечують, вважають оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим у відповідності до фактичних обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу скаржника безпідставною.

Так, відповідач зазначає, що між сторонами відсутні будь-які взаємовідносини з постачання теплової енергії, тому у відповідача відсутні зобовязання з компенсації її вартості позивачу. Не доведено позивачем і постачання до належних відповідачу приміщень та споживання останнім теплової енергії. За твердженням відповідача постачання теплової енергії за договором укладеним позивачем з КП «Теплоенерго» здійснюється саме до приміщень, які належать на праві власності позивачу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та повноту з'ясування і доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю "Патріот" є власником частини будівлі готелю "Патріот", розташованої за адресою: місто Дніпро, вулиця Василя Макуха (колишня вулиця Червонопартизанська), будинок 1, на підставі свідоцтва про право власності від 19.02.2013.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2001 № 5 та акту прийому-передачі від 27.11.2001, укладеного між ЗАТ готель "Патріот" (правонаступником якого є ТОВ "Патріот") та товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Технологія", останній набув право власності на приміщення № 34 та № 35 на 4 поверсі будівлі готелю "Патріот", загальною площею 99,5 м2.

За твердженням позивача забезпечення тепловою енергією (опаленням) будівлі готелю "Патріот", в тому числі і нежитлових приміщень № 34 та № 35, які належать на праві власності відповідачу, здійснюється на підставі договору постачання теплової енергії від 01.08.2012 № 020403, укладеного між МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі" та ТОВ "Патріот".

Відповідно до умов пункту 7.4 договору постачання теплової енергії від 01.08.2012 № 020403 остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем (тобто ТОВ "Патріот") впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації.

Згідно з додатком № 1 до договору постачання теплової енергії від 01.08.2012 № 020403 (зі змінами з 01.10.2013) площа виробничих приміщень будівлі готелю "Патріот", до яких енергопостачальною організацією застосовується тариф для промисловості (юридичних осіб), складає 672,6 кв.м. Додатком № 1, також визначено, що ПП «Рекламне агентство «Дювіс» належить 36,9кв.м. загальної площі будівлі (а.с. 39). Інформації щодо інших власників приміщень будівлі за адресою: вул. Червонопартизанська, 1 (субспоживачів) додаток № 1 до договору постачання теплової енергії від 01.08.2012 № 020403 не містить.

У листі комунального підприємства "Теплоенерго" від 20.04.2017 на адресу ТОВ "Патріот" вказано, що на підставі звернення ТОВ "Патріот" та наданої дислокації виробничих приміщень було внесено зміни з 01.10.2013 до додатку № 1 до договору № 020403 на опалення, та визначено, що опалювана площа виробничих приміщень, які використовуються юридичними особами, складає 672,6 кв.м. (в тому числі ТОВ НВП "Технологія").

Листом від 24.04.2017 КП "Теплоенерго" повідомило директору ТОВ НВП "Технологія", що зміни до договору на опалення щодо визначення розміру виробничих опалюваних приміщень були проведені на підставі звернень та інформації товариства з обмеженою відповідальністю "Патріот".

Проте, як вже вище зазначалось, з додатку № 1 до договору постачання теплової енергії від 01.08.2012 № 020403 не вбачається, на відміну від ПП «Рекламне агентство «Дювіс», що до площі виробничих приміщень, які використовуються юридичними особами (672,6 кв.м.) відносяться і площі приміщень належних ТОВ НВП "Технологія".

На запит господарського суду Дніпропетровської області комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" надало до справи копії документів, у тому числі лист ТОВ "Патріот" від 18.09.2013 на адресу комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" з проханням внести зміни до додатку № 1 до договору на опалення. У цьому листі ТОВ "Патріот" вказало, що у будинку по вулиці Червонопартизанській у його власності залишились приміщення першого поверху 1-24 площею 338,2 м.кв., 5-37 площею 187,4 м.кв., I, II, III, VIII площею 147 м.кв., разом 672,6 м.кв, які використовуються як виробничі.

Отже, позивач вказував у листі від 18.09.2013, що саме йому належать виробничі приміщення площею 672,6 м.кв. і саме ця площа зазначена в додатку № 1 до договору на опалення, яким внесені зміни до договору з 01.10.2013. З зазначеного листа, також вбачається, що метою внесення змін до умов договору на теплопостачання було визначення площ приміщень, які використовуються як виробничі та площ, які використовуються як житлові, тарифи на теплову енергію для яких є різними, а не визначення площ виробничих приміщень у будинку по вулиці Червонопартизанській, 1, які належать іншим особам.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов'язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», до основних обов'язків споживача теплової енергії віднесено своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

За ч. 1 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання», теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.

Частинами 1, 2, 6 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою встановлені права та обов'язки споживача, отримання послуг здійчснюється виключно на підставі договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", визначено перелік істотних умов договору між виконавцем/виробником та споживачем, а саме, істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: найменування сторін; предмет договору; вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; права та обов'язки сторін; порядок контролю та звіту сторін; порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; порядок здійснення ремонту; відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; порядок вирішення спорів; перелік форс-мажорних обставин; строк дії договору; умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; дата і місце укладення договору.

Нормами частини 4 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що у разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

Відповідно ч. 3 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Отже, як вбачається з вищенаведених норм чинного законодавства, комунальні послуги з опалення надаються виключно на підставі укладених договорів між споживачем та особою яка є виробником або виконавцем надання послуг.

Позивач у справі не є виробником чи виконавцем надання послуги з теплопостачання відповідачу та сам є споживачем таких послуг на підставі договору, укладеному з комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі", з умов якого не вбачається постачання теплової енергії до приміщень, які належать на праві власності відповідачу та існування у відповідача зобовязання за цим договором.

Таким чином, матеріалами справи, а саме відповідним договором та додатками до нього, не підтверджується включення площі належних відповідачу приміщень до виробничих приміщень площею 672,6 м.кв., вказаних у додатку № 1 до договору постачання теплової енергії від 01.08.2012 № 020403.

Відсутні у справі і інші належні докази, які-б підтверджували факт включення площ належних відповідачу приміщень до площі виробничих приміщень будівлі за адресою: вул. Червонопартизанська, 1, до яких здійснюється теплопостачання.

Відповідно до пункту 4.3 договору купівлі-продажу від 27.11.2001 № 5, укладеному між сторонами, з моменту прийому зазначених приміщень відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати позивачу фактичну вартість комунальних послуг та фактичних затрат позивача по обслуговуванню виробничих об'єктів загального користування в пропорційному відношенні до площ відповідача.

27.11.2001 сторонами був підписаний акт прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 27.11.2001 № 5, у якому також містяться договірні умови, в тому числі у пункті 6 деталізовано умови оплати послуг, а саме вказано, що з моменту прийняття об'єкта покупець має сплачувати продавцю плату за комунальні послуги та квартплату. Розмір та умови оплати обумовлюються в договорі на транзит комунальних послуг, підписаному сторонами.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, такий договір між сторонами не укладався, тобто умови споживання відповідачем теплової енергії у будівлі позивача сторонами не врегульовано, а ні один з одним, а ні за участю постачальника теплової енергії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Звернувшись до суду з цим позовом позивач обгрунтовував позовні вимоги наявністю у відповідача зобов'язання з оплати спожитої теплової енергії, яке виникло на підставі пункту 4.3 договору купівлі-продажу від 27.11.2001 № 5, тобто предметом позову є примусове виконання зобовязання.

Однак, пункт 4.3 договору купівлі-продажу від 27.11.2001 № 5 не містить, як таких, умов сплати вартості комунальних послуг та стосується обслуговування виробничих об'єктів загального користування, а не приміщень, що належать відповідачу, за постачання теплоенергії до яких, позивачем і висунуто вимогу з оплати. Акт же прийому-передачі до договору купівлі-продажу від 27.11.2001 № 5 передбачає укладення між сторонами окремого договору на відшкодування комунальних послуг, який сторонами не укладався.

Отже, з матеріалів справи не вбачається існування у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем з оплати комунальних послуг, зокрема теплопостачання, яке виникло з договору.

В силу ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочин між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

За наведених обставин місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку, що між сторонами відсутній договір щодо порядку розподілу та оплати витрат на комунальні послуги, укладення якого сторони погодили в акті передачі придбаного відповідачем майна від 27.11.2001, і який привів би до виникнення у відповідача певних зобов'язань перед позивачем, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Окрім цього, апеляційний суд враховує, що позивачем не доведено належними доказами і факту споживання відповідачем теплової енергії за приміщеннями № 34 та № 35 на 4 поверсі будівлі по вул. Червонопартизанська, 1 та права власності відповідача на зазначені приміщення станом на 2015-2016р.р., а також заподіяння відповідачем позивачу матеріальної шкоди у сумі 18812,48грн. або існування інших, передбачених чинним законодавством підстав, для виникнення у відповідача перед позивачем грошового зобов'язання з оплати спожитої теплової енергії.

З огляду на усе вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскаржуване рішення господарського суду відповідає чинному законодавству, отже підстави передбачені ст. 104 ГПК України для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017р. у справі № 904/1751/17 відсутні.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Патріот" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017р. у справі № 904/1751/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017р. у справі № 904/1751/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.06.2017 року.