Господарський суд
Житомирської області
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

"26" червня 2017 р. Справа № 906/555/17

Суддя господарського суду Житомирської області Шніт А.В. ,

розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали:

Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс" в особі ліквідатора ОСОБА_2

до Приватного підприємства "Твоя Земля"

про стягнення 6054017,95 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс" в особі ліквідатора ОСОБА_2 звернулось з позовом до суду про стягнення з Приватного підприємства "Твоя Земля" заборгованості в розмірі 6054017,95грн, з яких: 5040235,50грн - основного боргу, 628441,42грн - пені, 314915,83грн - інфляційних нарахувань, 70425,20грн - 3% річних.

Оглянувши позовні матеріали на предмет відповідності останніх нормам Господарського процесуального кодексу України, які регулюють порядок дотримання заявниками вимог щодо подачі та форми позовної заяви, господарський суд встановив, що подана позивачем позовна заява не може бути прийнята до розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 ГПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями) судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону); за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" (зі змінами та доповненнями), прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2017 року встановлений у розмірі 1600 гривень.

Тобто, позивачу при поданні позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 90810,27грн.

Всупереч вище наведеним вимогам закону, позивачем не додано до позовної заяви доказів сплати судового збору.

Натомість, до позовної заяви позивачем додано клопотання за вих.№201 від 19.06.2017 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі.

Дане клопотання мотивовано тим, що постановою господарського суду Рівненської області від 25.10.2016 по справі №918167/16 ТОВ "ОСОБА_1 Плюс" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, чим фактично встановлено неплатоспроможність даного суб'єкта господарювання. Зазначені обставини самостійно вказують на незадовільний майновий стан ТОВ "ОСОБА_1 Плюс".

Станом на сьогоднішній день залишок коштів на рахунках банкрута - 0 грн. 00 коп. Наведене виключає можливість сплати судового збору.

Отже на думку заявника, є всі правові підстави для надання відстрочення сплати судового збору.

Дослідивши вказане клопотання позивача та додані до нього докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати. Господарський суд вправі вчинити дії, про які йдеться у статті 8 Закону, і зі своєї ініціативи з наведенням в ухвалі відповідних мотивів.

Відповідно до п. 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 року № 01-06/2093/15, за змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

При цьому, звільнення позивача від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Відтак, зважаючи на наведені приписи законодавства, посилання позивача на банкрутство підприємства, відсутність коштів для сплати судового збору та відсутність активів, у даному випадку не може бути підставою для звільнення позивача від сплати судового збору.

Враховуючи, що наведені обставини не є достатньою підставою для задоволення заяви про відстрочення судового збору, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні клопотання про відстрочення судового збору.

Пунктом 4 ч.1 ст.63 ГПК України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору в установлених порядку та розмір.

Варто зазначити, що згідно з ч.3 ст.63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63, ст. 86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс" в особі ліквідатора ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за вих.№201 від 19.06.2017.

2. Позовні матеріали повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс" в особі ліквідатора ОСОБА_2 без розгляду.

Додаток на 24аркушах.

Суддя Шніт А.В.

Друк:

1 - в наряд;

2 - позивачу (рек.з пов.)