ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 червня 2017 р. Справа № 903/372/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю БРВ-Україна

до відповідача: Import-Eksport Mada Eugeniusz Adam Wozny, ОСОБА_1

про стягнення 7887,16 доларів США основного боргу, що еквівалентно 209415грн. 93коп., 20941грн. 60коп. штрафу, 2288грн. 15коп. 3% річних та 12205грн. 81коп. інфляційних втрат, а всього 244851грн. 49коп.

Суддя Слободян О.Г.

Представники :

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 01.06.2017р.

від відповідача: н/з

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.22 ГПК України.

Заяви про відвід судді та фіксацію судового процесу технічними засобами не поступило.

В судовому засіданні відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач ТОВ БРВ-Україна звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача Import-Eksport Mada Eugeniusz Adam Wozny 7887,16 доларів США заборгованості за переданий товар за контрактом №11/07-2014 від 11.07.2014р., що еквівалентно по курсу НБУ на дату продажу 203361,11грн., 20336,11грн. штрафу, 2223,04грн. - 3% річних, 9924,02грн. інфляційних втрат та 20670,41грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань, а всього 256514грн. 69коп.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог в звязку із здійсненням перерахунку, в якій просить стягнути з відповідача 7887,16 доларів США заборгованості, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату подання позову (28.04.2017р.) 209415,93грн., 20941,60грн. штрафу, 2288,15грн. 3% річних та 12205,81грн. інфляційних втрат, всього 244851,49грн. Також, на виконання ухвали суду від 06.06.2017р. подав митну декларацію, копію акту звірки, підписаного сторонами, матеріали листування з відповідачем.

Відповідно до ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Заява позивача про зменшення позовних вимог подана до прийняття рішення, відповідає вимогам ст.22 ГПК України та прийнята судом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що згідно укладеного контракту позивач поставляв відповідачу товар власного виробництва, а саме набори меблів деревяних з деревостружкової плити. Позивач виконав свої зобовязання за контрактом, що підтверджується вантажною митною декларацією №205100003/2016/008619 від 22.11.2016 року та ТТН СМR №0824069 з відміткою відповідача про отримання. Поставлену партію товару відповідач належним чином не оплатив, в звязку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 7887,16 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату подання позову (28.04.2017р.) 209415,93грн. Крім того, за неналежне виконання договірних зобовязань відповідачу нараховано 20941,60грн. штрафу згідно п.5.4 договору, 2288,15грн. 3% річних за період з 09.12.2016р. по 20.04.2017р. та 12205,81грн. інфляційних втрат за грудень 2016р.- квітень 2017р. згідно ст.625 ЦК України.

Відповідач в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву (доводів та заперечень) не подав.

Ухвала суду про порушення провадження у справі від 03.05.2017р., що направлялася відповідачу за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві та вказаною у довідці з Центрального реєстру і інформації про господарську діяльність ОСОБА_1, повернулася на адресу суду без вручення адресату за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до абз.3 п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд вважає, що виконав обов'язок щодо повідомлення відповідача про вчинення процесуальних дій.

Враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обовязковою, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи в даному судовому засіданні за наявними в ній матеріалами згідно ст.75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, господарський суд визнав зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Згідно ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 43 вищезазначеного закону передбачено, що сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

За ст. 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

11.07.2014 року між позивачем - ТОВ «БРВ-Україна» (Продавець) та відповідачем - Import-Eksport Mada Eugeniusz Adam Wozny (Покупець) було укладено контракт № 11/07- 2014 з додатками до нього.

У п. 11 контракту сторони домовились, що будь-які спори, що виникли при виконанні даного контракту незалежно від того на якій території виникли обставини для спору, вирішуватимуться законодавством України в Господарському суді Волинської області.

Згідно п.1 контракту Продавець продає Покупцю товар власного виробництва зазначений в додатках, рахунках - фактурах, специфікаціях до даного контракту, а Покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його.

Відповідно до зазначеного контракту відповідачу поставлявся товар, а саме: набори меблів деревяні з деревостружкової плити.

Пунктом 3.1 контракту встановлено, що Продавець поставляє товари на умовах FCA (Incoterms 2010) м.Нововолинськ, а саме: Продавець зобовязується поставити товари через перевізника на вказаний Покупцем склад.

Згідно п.4 контракту оплата проводиться по цінах і у валюті та сумі, яка встановлюється в рахунках - фактурах та специфікаціях на товар, поставлений згідно з цим контрактом. Вартість даного контракту становить: 300 000 ,00 доларів США. Загальна сума даного контракту складається з суми вартості окремих рахунків - фактур на товар, поставлений Покупцю на протязі строку дії цього договору. У ціну товару включено вартість тари та упакування, послуг по завантаженню транспорту та страхуванню.

На виконання своїх зобовязань по контракту позивач з 11 липня 2014 року і по листопад 2016 року здійснив кілька поставок товару.

Остання поставка товару була здійснена позивачем 22.11.2016 року, сформовано партію товару та поміщено в режим експорту (набори меблів) в кількості 162 компл., на загальну вартість 8031,50 доларів США (207082,74 грн. по курсу НБУ на дату подажу - 1 дол США=25,783819грн.), що підтверджується експортною фактурою №РН-0006123 та специфікацією від 21.11.2016 року.

Вказану партію товару було передано перевізнику ТОВ «Гербор-холдінг», що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №0824069 від 22.11.2016 року.

Згідно вказівки відповідача, партія товару була направлена на адресу підприємства : Import-Eksport Mada.

Позивачем було виконано свої обов'язки за Контрактом, про що свідчить вантажна митна декларація №205100003/2016/008619 від 22.11.2016 року та доставлено товар до 1 грудня 2016 року (п.52 митної декларації форми МД-2 ). Вантаж було доставлено відповідачу та отримано ним 24.11.2016 року, що підтверджується відміткою (печаткою) Відповідача в графі 24 «одержав» товарно-транспортної накладної СМR №0824069.

Пунктом 5.1 контракту та додатку до нього від 18.11.2016р. встановлено, що платежі за товар здійснювані в рахунок даного контракту проводяться в один етап: 100% оплата вартості поставленого товару протягом 14 днів після отримання товару Покупцем.

Однак, відповідач, в обумовлений контрактом строк (до 08.12.2016р.), не виконав своїх зобовязань по оплаті отриманого товару. Заборгованість відповідача становить 7887,16 доларів США (по курсу НБУ станом на дату подання позову (28.04.2017р.) еквівалентно 209415,93грн.).

Дана заборгованість зазначена з врахуванням переплати в розмірі 144,34 долари США за попередніми поставками, що підтверджується випискою по рахунку та актом звіряння розрахунків станом на 30.06.2017р.

З метою добровільного врегулювання спору позивач звертався до відповідача з письмовими претензіями (№313 від 28.03.2017р. та №277 03.04.2017р.) з вимогою про оплату товару, однак відповіді не отримав.

В наданій позивачем електронній переписці з відповідачем від 12.06.2017р., вбачається, що відповідач визнає заборгованість у розмірі 7887,16 доларів США.

Крім того, сума заборгованості 7887,16 доларів США підтверджена відповідачем в Акті звіряння розрахунків станом на 30.06.2017р., що підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 ГК України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч.1, 7 ст.193 ГК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

На день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем становить 7887,16 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату подання позову (28.04.2017р.) 209415,93грн., не погашена, не оспорена, підтверджена відповідачем в акті звіряння розрахунків, матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Крім того, позивач за прострочення відповідачем своїх зобовязань за контрактом, нарахував 20941,60грн. штрафу, 2288,15грн. 3% річних та 12205,81грн. інфляційних втрат за період з 09.12.2016р. по 20.04.2017р.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

У пункті 5.4 контракту та додатку до нього від 18.11.2016р. сторони погодили, що у випадку прострочення терміну оплати, вказаного в п.5.1 договору, Покупець сплачує одноразовий штраф у розмірі 10% вартості отриманого та неоплаченого товару за кожний такий випадок.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно перевірених судом розрахунків позивача за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3., нараховані 20941,60грн. штрафу, 2288,15грн. 3% річних та 12205,81грн. інфляційних втрат за період з 09.12.2016р. по 20.04.2017р., є підставними та підлягають до стягнення.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то судові витрати слід покласти на нього відповідно до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 11, 509, 530, 546, 549, 599, 612, 615, 625, 626, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Import-Eksport Mada Eugeniusz Adam Wozny, ОСОБА_1 (NIP НОМЕР_1, REGON 070772780, woj. Malopolskie, pow. suski, gm. Makow Podhalanski, miejsc. Makow Podhalanski, Osiedle Pykowa, nr 15, 34-220, poczta Makow Podhalanski, Polska) на користь товариства з обмеженою відповідальністю БРВ-Україна (45400, Україна, Волинська область, м.Нововолинськ, вул..Луцька, 15, ) 7887 доларів США 16 центів заборгованості, що еквівалентно по курсу НБУ 209415грн.93коп., 20941грн.60коп. штрафу, 2288грн.15коп. 3% річних та 12205грн.81коп. інфляційних втрат, всього 244851грн.49коп., а також 3672грн. 77коп. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

29.06.2017

Суддя О. Г. Слободян