ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 рокуСправа № 912/1260/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи №912/1260/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства "Гідросила"

та відповідача-2 Кіровоградської міської ради

про визнання недійсним договору

за участі представників:

від позивача - ОСОБА_2 , довіреність № 2584 від 19.05.17 ;

від відповідача - 1 - Турчанов О.В. , довіреність № 01 від 12.01.16 ; Коркач М.В., довіреність № 29 від 21.06.17р., Зайцева Л.А., довіреність №23 від 16.05.17

від відповідача - 2 - Покаленко В.В., довіреність № 86-мр-з від 03.05.2017.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою № 35 від 13.04.17 до Публічного акціонерного товариства "Гідросила" (надалі - ПАТ "Гідросила" (відповідач 1) та Кіровоградської міської ради (відповідач 2), яка містить вимогу: "визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої у АДРЕСА_1 площею 280914.4 кв.м. від 18.04.2008 року укладеного між Територіальною громадою міста Кіровограда, в особі міської ради (продавець) та Відкритим Акціонерним Товариством "Гідросила" (покупець) недійсним", оскільки позивач вважає, що вказаний договір не містить всіх умов, визначених ч. 2 ст. 132 Земельного кодексу України в частині не зазначення в договорі існуючих обмежень, а тому суперечить вимогам ст.ст. 203, 215, 216, 638 Цивільного кодексу України, нормам ст.ст. 73, 76, 132 Земельного кодексу України, Правилам охорони електричних мереж та порушує його права як власника електромереж.

Ухвалою від 05.05.17 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, судове засідання призначено 18.05.17 о 15:30 год, від сторін витребувано необхідні для розгляду справи матеріали.

Ухвалами від 18.05.17 та від 29.05.17 відкладався розгляд справи до 10:00 год. 29.05.17 та до 15:00 год. 22.06.17, від сторін витребувано необхідні для розгляду спору документи.

Відповідач-1 ПАТ "Гідросила" у відзиві на позовну заяву вимоги позивача не визнало, в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне:

- зазначені в оспорюваному Договорі відомості про відсутність обмежень на земельну ділянку (п.1.1.2.,1.1.3.) повністю відповідають фактичним обставинам та вимогам діючого на час укладення Договору законодавства. На момент укладення договору і на сьогоднішній день земельний сервітут на експлуатацію кабельної лінії не встановлювався та не реєструвався у порядку, визначеному законом;

- земельна ділянка ПАТ "Гідросила" до категорії земель енергетики не відноситься; відповідного рішення Кіровоградською міською радою не приймалось, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 76 Земельного кодексу України, оскільки дана норма не поширюється на землі промисловості;

- правила охорони електричних мереж поширюються лише на повітряні лінії електропередач (підземні та підводні кабельні лінії) і не можуть бути застосовані у даному конкретному випадку, оскільки кабельна лінія ФОП ОСОБА_1 до повітряної лінії електропередач не відноситься; охоронна зона для прокладення відкритим способом кабельної лінії законодавством не встановлена;

- спірний договір від 18.04.08 прав позивача не порушує, оскільки на момент його вчинення ФОП ОСОБА_1 не мав жодного відношення до кабельної лінії, а отже за результатом укладення договору від 18.04.08 обсяг майнових прав та зобов'язань позивача не змінився, а тому позивачем обраний неналежний спосіб захисту;

- позов до господарського суду заявлений через 9 років після укладення самого Договору та через 8 років після набуття позивачем прав на об'єкт нерухомості (із внутрішніми системами енергозабезпечення) у АДРЕСА_2, а тому відповідач-1 вважає, що позивач ФОП ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності та просить суд до вимог позивача позовну давність відповідно до норм ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Відповідач-2 у своїх письмових поясненнях від 22.06.17 також проти задоволення позову заперечив, в обґрунтування чого зазначив наступне:

- позов до господарського суду ФОП ОСОБА_1 заявлено з пропуском строків позовної давності, оскільки останній мав змогу дізнатись про власника території, якою проходять кабельні лінії та правові підстави виникнення права власності ПАТ "Гідросила" на вказану територію ще з 17.03.09 (дата придбання позивачем частини будівель по АДРЕСА_3), і як наслідок порушення такою підставою, тобто спірним договором від 18.04.08, своїх прав, у зв'язку з чим Кіровоградська міська рада просить суд до вимог позивача застосувати позовну давність відповідно до норм ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України;

- позивачем не доведено обставин, що станом на день розгляду справи на земельній ділянці площею 280914,4 кв.м. розташованої у м. Кропивницький по АДРЕСА_4 знаходяться в робочому стані дві високовольтні кабельні лінії електропередач, які на даний час належать позивачу по справі та забезпечують об'єкт позивача електроенергією;

- Договір від 18.04.08 містить відомості про відсутність обмежень на земельну ділянку (п.1.1.2.,1.1.3.), які повністю відповідають фактичним обставинам та вимогам діючого на час укладення Договору законодавства;

- на момент укладення оскаржуваного Договору права та охоронювані законом інтереси позивача не були і не могли бути порушені, оскільки спірний Договір укладено за рік до того як позивач став власником 41/50 частини будівель по АДРЕСА_5

В судовому засіданні 22.06.17 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Повноважні представники відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні підтримали обставини викладені у своїх відзиві та письмових поясненнях на позов, позов заперечили, в його задоволенні просили відмовити.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши усі обставини справи, оцінивши подані докази, господарський суд, -

В С ТА Н О В И В :

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 08.04.15 у справі №912/1164/14 за позовом ПАТ "Гідросила" до ФОП ОСОБА_1 за участю 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 24.11.2015 року, у позові відмовлено повністю.

Вказаним рішенням встановлено наступне.

ПАТ "Гідросила" (правонаступник Відкритого акціонерного товариства "Гідросила" за пунктом 1.2 Статуту, реєстрація якого проведена 27.04.11) продано у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 280914,4 кв. м., розташовану по АДРЕСА_4, для розміщення допоміжної промислової ділянки, про що 18.04.08 укладено територіальною громадою міста Кіровограда в особі міської ради (продавець) та Відкритим акціонерним товариством "Гідросила" (покупець) договір купівлі-продажу земельної ділянки, підписаний повноважними представниками сторін, скріплений печатками, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1344. На підставі зазначеного договору купівлі-продажу та після сплати за земельну ділянку, ПАТ "Гідросила" отримало Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 16.03.09, відповідно до якого Відкрите (Публічне) акціонерне товариство "Гідросила" є власником земельної ділянки площею 280914,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - для розміщення допоміжної промислової ділянки. Вказаний Державний акт зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.

За змістом пункту 5.2 укладеного договору купівлі-продажу покупець ознайомився з додатками до цього договору, зазначеними у пункті 9.5, оглянув земельну ділянку в натурі, ознайомився з її кількісними та якісними характеристиками, підземними і наземними спорудами і об'єктами. За Висновком державної експертизи землевпорядної документації від 24.04.07 щодо експертизи об'єкта - земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 280914,4 кв.м., земельна ділянка, щодо якої здійснювалася оцінка, була забудована і на ній містилися споруди та об'єкти.

Встановлено, що на земельній ділянці, належній позивачу, знаходиться високовольтна кабельна лінія КЛ-10 кВ, яка пролягає по естакаді інженерних мереж загальною довжиною понад 200 метрів, шириною - 3 метри, що підтверджується Звітом про інженерно-технічні дослідження будівельних конструкцій споруджень естакади інженерних мереж, складеним на замовлення позивача Черкаською філією державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція"; за змістом вказаного звіту на площадці МСК-5 позивача по АДРЕСА_1 знаходиться споруда естакади, побудованої за індивідуальним проектом, на момент обстеження проектна документація шифр 2188-СЗ, розроблена інститутом "Придніпровський продбудпроект", наявна не в повному обсязі, виконавча документація відсутня; будівництво естакади розпочато та закінчено у 80-тих роках минулого сторіччя; будівля естакади обладнана металевими кронштейнами для прокладення електричних кабелів; на момент огляду споруда естакади інженерних мереж використовувалась за належністю; на траверсах естакади розміщений тільки електричний кабель.

За даними Публічного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" на земельній ділянці позивача по АДРЕСА_4, високовольтні кабельні лінії (КЛ-10 кВ) Публічного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" відсутні, а високовольтні лінії на земельній ділянці позивача знаходяться на балансі відповідача.

Вказаним рішенням також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є власником 41/50 частини комплексу будівель у АДРЕСА_6 за договором купівлі-продажу від 17.03.09, а 18.03.09 ліквідатором банкрута Відкритого акціонерного товариства "Кіровоградське взуттєве підприємство "Кірімпекс" (перетвореного за наказом голови Держкомлегтексу № 215 від 24.10.1994 з Державного виробничо-торгівельного взуттєвого підприємства "Кірімпекс", в яке, у свою чергу, з 01.07.1993 за наказом № 124 від 30.06.1993 перейменовано Кіровоградську взуттєву фабрику) арбітражним керуючим Косаренком В.А. передано, а ФОП ОСОБА_1 за актом приймання-передачі прийнято комплекс будівель, зовнішні і внутрішні мережі водопостачання та водовідведення, внутрішні та зовнішні системи енергозабезпечення включно з трансформаторними підстанціями (ТП-1, ТП-2, інв. № 1502-1595). Приєднання ліній 10кВ до підстанції "Гідросила" здійснено згідно з листом Виробничого енергетичного об'єднання "Дніпроенерго" від 26.03.1987 № 32-к-8/2513 та Технічними умовами, виданими головним енергетиком заводу "Гідросила" ОСОБА_10 від 23.04.1987 № 12/5-3459, за якими дозволено проектування приєднання до енергосистеми для електропостачання Кіровоградської взуттєвої фабрики, що будується, від передбаченої до будівництва ПС 150/10 кВ "Гідросила" Кіровоградським заводом "Гідросила". Строк дії дозволу встановлювався до 01.04.1989 Листом № 437/13-11-10-7 від 06.05.1991 Кіровоградське західне підприємство електричних мереж виробничого енергетичного об'єднання "Дніпроенерго" Міністерства енергетика та електрифікації УРСР повідомило директора Кіровоградської взуттєвої фабрики про продовження до 10.05.1993 ТУ № 32-к-8-2/2515 для електропостачання взуттєвої фабрики, яка будується.

За договором № 3К від 31.07.2009 про постачання електричної енергії, ВАТ "Кіровоградобленерго" (правонаступником якого є ПАТ "Кіровоградобленерго", постачальник) продає електричну енергію ФОП ОСОБА_1 (споживачу) для забезпечення потреб електроустановок споживача з загальною приєднаною потужністю 435 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені в пунктах 6, 7 додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість купленої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Відповідно до пункту 9.4 договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2009 року; договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Відповідно до додатків № 3 та № 11 до договору, у яких зазначено схему електропостачання об'єкту та межі розподілу мереж, ПАТ "Кіровоградобленерго" здійснює електропостачання об'єкту споживача від джерел живлення постачальника: 1) ПС "Гідросила 150/10 кВ" 1С-10кВ ком. 43; 2) ПС "Гідросила 150/10кВ" 2С-10кВ ком. 35. За змістом листа ПАТ "Кіровоградобленерго" від 15.05.2014 станом на 15.05.2014 споживання електроенергії за договором № 3К не припинялось.

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вважає, що зазначений вище договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.08, який укладений між Територіальною громадою міста Кіровограда, в особі міської ради (продавець) та Відкритим акціонерним Товариством "Гідросила" (покупець) не містить всіх умов, визначених ч. 2 ст. 132 Земельного кодексу України в частині не зазначення в договорі існуючих обмежень, а тому суперечить вимогам ст.ст. 203, 215, 216, 638 Цивільного кодексу України, нормам ст.ст. 73, 76, 132 Земельного кодексу України, Правилам охорони електричних мереж, порушує його права, а тому просить визнати його недійсним у судовому порядку.

Зокрема, позивач зазначає, що за наявності кабельних ліній на земельній ділянці в місці їх улаштування повинні бути встановленні охоронні зони, а відсутність у спірному договорі обмежень щодо встановлення вказаних охоронних зон на його думку вказує на невідповідність умов договору вимогам діючого законодавства, що в свою чергу зумовлю необхідність визнання спірного договору купівлі-продажу від 18.04.08 недійсним.

Розглядаючи преданий на вирішення господарського суду спір суд враховує, що договір, як випливає із ст. 202 Цивільного кодексу України, є правочином - дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За ст. 204, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 236 такого Кодексу правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний) правочин; правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Таку правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України у постанові від 05.04.2017р. по справі № 910/7116/16 та Верховного Суду України від 09.11.2016р. у справі № 688/13508/14-ц.

За ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім того, в підпункті 2.1 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 132 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору) визначено, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Угоди повинні містити: назву сторін (прізвище, ім'я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); вид угоди; предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); договірну ціну; зобов'язання сторін.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.08, сторонами узгоджені всі істотні умови договору, які Законодавець вимагав на час його укладення для договорів даного виду.

Крім того, з пунктів 1.1.2. та 1.1.3. вбачається, що в ньому зазначено, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, має наступні обмеження:

- не чинити дій, що можуть привести до погіршення суміжних земельних ділянок та екологічного стану навколишнього середовища;

- використання земельної ділянки за цільовим призначенням;

- умови дотримання природоохоронних вимог;

- утримання прилеглої території в належному санітарному стані.

На земельній ділянці, яка є предметом цього договору, обтяження (сервітути) не встановленні (цей факт підтверджується висновком Управління земельних ресурсів у м. Кіровограді № 390 від 15 квітня 2008 року).

Посилання позивача на необхідність зазначення в оспорюваному договорі кадастрового номеру земельної ділянки та моменту переходу права власності на земельну ділянку є помилковим, оскільки такі вимоги до угод про перехід права власності на земельну ділянку законодавець поставив тільки після прийняття Верховною Радою України Закону України від 05.03.2009 № 1066-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" .

Вказане спростовує доводи позивача, що оспорюваний договір не містить усіх умов, визначених статтею 132 Земельного Кодексу України.

З договору також вбачається, що вимоги Законодавця щодо нотаріального посвідчення договору сторонами теж дотримано.

Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду спору і доводи відповідача, що земельна ділянка у АДРЕСА_8 віднесена до земель енергетики.

Так, відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 р. № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 р. за№ 1011/18306 «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель», земельні ділянки з відповідною назвою «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» віднесені до земель промисловості (кодифікуються в підрозділі 11.02 розділу 11).

Землі енергетики кодифікуються за розділом 14 Класифікації і до цих земель землі допоміжних земельних ділянок не включаються.

Належність ділянки до земель промисловості підтверджується і експлікацією земельних угідь згідно з формою № 6-зем, яка є складовою частиною "Технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ПАТ «Гідросила» для розміщення допоміжної промислової ділянки загальною площею 28.0914 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 " складеною за замовленням відповідача-1 ліцензованим на проведення землевпорядних робіт суб'єктом підприємницької діяльності, копію якої подано відповідачем-1 до матеріалів справи.

Доказом того, що вказана земельна ділянка і раніше відносилась до земель промисловості відповідачем-1 також подано до матеріалів справи Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серіїї НОМЕР_2 від 28.12.1995 року, виданий Кіровоградському відкритому акціонерному товариству "Гідросила" на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому № 717 від 14.11.1996р..

Крім того, господарський суд також погоджується з доводами відповідачів, що визначальним для віднесення земельної ділянки до тієї чи іншої категорії є наявність відповідного рішення органу місцевого самоврядування як органу, уповноваженого на встановлення та зміну цільового призначення земель у межах міста.

Матеріали справи не містять відповідного рішення міської ради про віднесення земельної ділянки у АДРЕСА_10 до земель енергетики.

Отже, позивачем не доведено належними та допустими доказами, що земельна ділянка, яка належить відповідачу-1 та на яій розташовані належні позивачу кабельні лінії, відноситься до земель енергетики.

Доводи позивача, що відповідно до п. 3 ст. 76 Земельного Кодексу України уздовж повітряних ліній елетропередачі встановлюються охоронні зони, а незазначення в оспорюваному договорі та технійчній документації про наявність таких обмежень є порушенням норм чинного законодавства та прав позивача є неспроможними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, оскаржуваний договір був укладений 18.04.2008 року. Позивач став власником 41/50 частини будівель про АДРЕСА_7 17.03.2009 року.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами відповідачів, що на момент укладення оспорюваного договору права позивача не могли бути порушеними, оскільки він набув права на кабельні лінії тільки 17.03.2009 року.

Крім того, господарський суд враховує, що доводи позивача щодо порушення його прав зводиться до того, що він обмежений на даний час у доступі до кабельних ліній. Проте порядок використання третіми особами земельної ділянки, яка була предметом купівлі-продажу оспорюваного договору, не міг бути визначений сторонами без участі таких 3-х осіб на момент укладення спірного договору. Господарський суд наголошує, що позивач не позбавлений права звернутись з позовом до відповідача-1 з вимогою про встановлення земельного сервітуту, в томй числі і в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, відсутність порушеного права позивача, господарський суд не вбачає підстав для задоволення заяв відповідачів про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, передабчених нормами ст.ст. 257,267 ЦК України.

За таких обставин господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до норм ст.ст. 44,49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 27.06.17.

Суддя Т. В. Макаренко