ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 911/1575/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої, Л. Рогач

за участю представників: позивача Остапенко В.М. - довір. від 14.04.17 відповідача Палькевич Н.С. - довір. від 27.12.16
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Київоблгаз"
на постановувід 18.04.2017 Київського апеляційного господарського суду
у справі№911/1575/16 Господарського суду Київської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київоблгаз"
простягнення 8 765 929 47 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ПАТ "НАК "Нафтогаз" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ПАТ "Київоблгаз" про стягнення 1440729,67 грн. - 3% річних та 7325199,80 грн. інфляційних втрат на підставі статей 526, 625 Цивільного кодексу України, статей 193, 231, 232 Господарського кодексу України у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №13-415-ПР від 31.01.2013 р.

Позивач посилався на порушення відповідачем умов спірного договору в частині вчасного проведення розрахунків за отриманий у 2013-2014 роках природний газ, що вважав підставою для стягнення з відповідача спірних сум інфляційних втрат і 3% річних.

Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що оскільки позивач не виконав обов'язку щодо повернення актів приймання-передачі природного газу, у останнього не виникло й право вимоги виконання зустрічного зобов'язання, що полягало у здійсненні остаточного розрахунку відповідачем за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки, та, відповідно, відсутнє порушення строків розрахунків як і підстави для нарахування стягнень, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Київської області від 25.07.2016 р. (суддя Щоткін О.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 802243,70 грн. - 3% річних, 2625162,13 грн. інфляційних втрат. У решті позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати вартості отриманого природного газу, що є підставою для нарахування і стягнення з останнього сум 3% річних та інфляційних втрат.

Водночас господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає 3 % річних у сумі 802243,70 грн. та 2625162,13 грн. інфляційних втрат.

Відмовляючи у стягненні 638485,97 грн. 3% річних суд виходив з того, що день фактичної сплати боргу не включається в період часу за який здійснюється стягнення. Водночас суд зазначив, що позивачем було невірно, з порушенням статті 625 Цивільного кодексу України, здійснено розрахунок інфляційних втрат за прострочення виконання оплати у лютому 2014 року та квітні 2014 року та враховано те, що інфляційні втрати за неналежне виконання зобов'язань з оплати у березні 2014 року, нараховані за періоди заборгованості, яка існувала менше 15 днів, у зв'язку з тим, що відповідач постійно здійснював часткові проплати.

Щодо стягнення 2855,03 грн. інфляційних втрат за серпень 2013 року, то суд дійшов висновку, що вони нараховані вірно.

За апеляційною скаргою ПАТ "Київоблгаз" Київський апеляційний господарський суд (судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В., Іоннікова І.А.), переглянувши рішення господарського суду Київської області від 25.07.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 21.12.2016 р. скасував його, прийнявши нове рішення про відмову у позові повністю.

Апеляційний господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову про застосування до відповідача наслідків порушення грошових зобов'язань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (стягнення 3% річних та інфляційних втрат), дійшов висновку, що у зв'язку із невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо повернення актів приймання - передачі природного газу, у позивача не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акта.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017 р. за результатами розгляду касаційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 р., а справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Після нового розгляду справи постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 р. (судді: Калатай Н.Ф., Баранець О.М., Пашкіна С.А.) рішення господарського суду Київської області від 25.07.2016 р. змінено. Викладено пункт 2 резолютивної частини рішення господарського суду Київської області від 25.07.2016 р. в такій редакції:

"2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, 178, ідентифікаційний код 20578072) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 3 % річних в сумі 1 386 046 (один мільйон триста вісімдесят шість тисяч сорок шість) грн. 75 коп., інфляційні втрати в сумі 6 442 072 (шість мільйонів чотириста сорок дві тисячі сімдесят дві) грн. 29 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 117 421 (сто сімнадцять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 79 коп."

Апеляційний господарський суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов спірного договору щодо своєчасного проведення розрахунків за отриманий природний газ.

Водночас, здійснивши перерахунок спірних сум 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд визнав обґрунтованим нарахування відповідачу 1386046,75 грн. - 3% річних та 6442072,29 грн. інфляційних втрат.

ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 25.07.2016 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, зокрема, статей 530, 612, 625 Цивільного кодексу України.

Скаржник посилається на те, що у зв'язку із невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо повернення актів приймання - передачі природного газу, у позивача не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акта.

Відтак, скаржник вважає, що відповідач не є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а тому стягнення з нього спірних сум 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним.

Відзиву на касаційну скаргу від позивача судом не отримано.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, що 31.01.2013 р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - продавцем та ПАТ "Київоблгаз" - покупцем був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13-415-ПР, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013-2014 роках природний газ, а покупець, в свою чергу, прийняти та оплатити його на умовах договору.

Згідно з пунктом 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до пункту 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 28.04.2014 р.), передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно зі статтею 11 договору (в редакції додаткової угоди №15 від 19.06.2016 р.) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

В подальшому, сторонами неодноразово вносилися зміни до спірного договору, окрім іншого, щодо ціни природного газу та його обсягів, шляхом укладання додаткових угод.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ протягом січня 2013 року, червня - серпня 2013 року, лютого-квітня 2014 року на загальну суму 311044089,74 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, підписаними та скріпленими печатками сторін.

Суди також встановили, що відповідач повністю розрахувався за поставлений газ лише 27.11.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, предметом спору у даній справі є вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз" до ПАТ "Київоблгаз" про стягнення 1440729,67 грн. - 3% річних та 7325199,80 грн. інфляційних втрат на підставі статей 526, 625 Цивільного кодексу України, статей 193, 231, 232 Господарського кодексу України у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №13-415-ПР від 31.01.2013 р.

Згідно з приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (статті 525, 526 Цивільного кодексу України, стаття 193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже зазначалося, і це встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, сторони узгодили в договорі зобов'язання відповідача здійснити оплату за газ виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. При цьому умови договору не пов'язують здійснення таких поточних платежів із складанням та підписанням актів у місяці поставки, що не суперечить приписам частини першої статті 692 Цивільного кодексу України та що було правомірно враховано господарськими судами при ухваленні судових рішень у справі.

Разом з тим, в процесі розгляду спору господарськими судами попередніх інстанцій досліджено, що за умовами спірного договору акти приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами та саме відповідач, як покупець, зобов'язується скласти та надати продавцеві акти приймання-передачі, в яких зазначати фактичні обсяги використаного природного газу. Отже, відповідач, який щомісячно самостійно визначає обсяг спожитого ним газу, має своїм обов'язком оплатити визначені ним обсяги газу, при цьому, відсутність підписаного акта приймання-передачі не звільняє відповідача від обов'язку оплатити поставлений йому позивачем природний газ.

Господарські суди встановили, а відповідач не спростував, що він, виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, мав усі дані для здійснення поточної оплати газу протягом місяця поставки, а несвоєчасне повернення позивачем підписаних актів не впливало на строк виконання відповідачем обов'язку, наведений в абзаці першому пункту 6.1 договору.

За змістом статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши обставини і зібрані у справі докази, господарські суди встановили, що відповідач свої зобов'язання щодо проведення розрахунків за спірним договором виконував невчасно; вартість отриманого природного газу сплачував з простроченням платежу.

Водночас, переглядаючи справу в повному обсязі за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України та змінюючи рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції, за результатами перевірки розрахунків позивача та здійсненого судом власного перерахунку заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1386046,75 грн. - 3% річних та 5442072,29 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд вирішив спір відповідно до вимог статей 4-2, 4-3, 33, 34, 43, 84, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України, розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, надав оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, та доводам сторін, відповідно відобразивши це в судовому рішенні.

Доводи касаційної скарги визнаються непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, вони спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами, відтак, підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції з мотивів, викладених у касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 у справі №911/1575/16 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І.Алєєва

Л. Рогач