ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2017 року Справа № 910/14573/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого : Кравчука Г.А.,

суддів: Алєєвої І.В., Коробенка Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Житомирського обласного мисливсько-рибальського клубу "Халзан"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017
у справі Господарського суду№ 910/14573/16 м. Києва
за позовомтимчасово виконуючого обов`язки військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі: 1) Міністерства оборони України; 2) квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомир
до треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:Житомирської обласної ради 1) військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України 2) державне підприємство "Житомирський військовий лісгосп" 1) Житомирський обласний мисливсько-рибальський клуб "Халзан" 2) державне агентство лісових ресурсів України 3) Житомирська обласна державна адміністрація
провизнання незаконним та скасування рішення

в судовому засіданні взяли участь представники:
прокурор військової прокуратури Житомирського гарнізону Шпірук М.В., посв. від 09.11.2016 № 044798 позивача-1: не з`явились; позивача-2: Капелюх В.О., дов. від 20.06.2017 № 2452;
відповідача: не з`явились; третьої особи на стороні позивача-1: не з`явились; третьої особи на стороні позивача-2: не з`явились; третьої особи на стороні відповідача-1: Болбот К.Ю., дов. від 19.08.2016; третьої особи на стороні відповідача-2: не з`явились; третьої особи на стороні відповідача-3: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року тимчасово виконуючий обов`язки військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі Міністерство) та квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир (далі КЕВ м. Житомира) звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просив визнати незаконним та скасувати рішення Житомирської обласної ради 4 сесії 7 скликання від 19.05.2016 № 261 щодо надання у користування мисливських угідь Житомирському обласному мисливсько-рибальському клубу "Халзан".

Позовні вимоги прокурор, посилаючись на норми Конституції України, Земельного кодексу України (далі ЗК України), Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про мисливське господарство і полювання", Закону України "Про використання земель оборони", Закону України "Про оборону України", Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та Закону України "Про Збройні Сили України" обґрунтовував тим, що відповідач, всупереч ст. ст. 77, 141, 142 ЗК України, вийшов за межі своїх повноважень та розпорядився земельною ділянкою, яка відноситься до земель оборони та відповідно, перебуває у власності держави, відтак, її відчуження та зміна цільового призначення не може бути здійснене інакше, ніж у встановленому спеціальному порядку використання та відчуження за погодженням Міністерства.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.11.2016 (суддя Смирнова Ю.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 (колегія суддів: Сулім В.В., Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.), позов задоволено.

Вказані судові рішення прийнято з мотивів, викладених прокурором у позовній заяві.

Житомирський обласний мисливсько-рибальський клуб "Халзан" (далі Клуб "Халзан") звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою у якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 і рішення Господарського суду м. Києва від 16.11.2016 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. Викладені у касаційній скарзі вимоги Клуб "Халзан" обґрунтовує посиланням на обставини справи, приписи ст. 1522 Конституції України, ст. ст. 2, 22, 29, 63, 80 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), ст. ст. 4, 6, 21 Закону України "Про мисливське господарство і полювання", ст. 4 Закону України "Про використання земель оборони", вказує на те, що судами попередніх інстанцій не враховано рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009, неправомірно прийнято зміну предмету позову вже після початку розгляду справи по суті, а також не досліджено підстав представництва інтересів держави у даній справі. На думку скаржника судами було проігноровано положення законодавства, що дозволяє використання земель оборони фізичними та юридичними особами, а також вимоги законодавства щодо обов`язкової державної реєстрації прав на землю.

Особи, які беруть участь у справі, не скористалися своїм правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзиви на касаційну скаргу Клуб "Халзан" до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови в оскаржуваній частині, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Клуб "Халзан" не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі матеріалів справи встановлено, що:

рішенням Житомирської обласної ради четвертої сесії VІІ скликання (далі Рада) від 19.05.2016 № 261 "Про надання у користування мисливських угідь Житомирському обласному мисливсько-рибальському клубу "Халзан" надано у користування Клубу "Халзан" мисливські угіддя загальною площею 3 004,4 га в межах Житомирського району, у тому числі на території Новогуйвинської селищної ради площею 1 342,9 га, Тетерівської сільської ради площею 1 079,5 га, Зарічанської сільської ради площею 582,0 га, із них на землях військової частини НОМЕР_1 площею 752,0 га, державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" (квартали № 2-28, 30) площею 2 252,4 га, терміном на 25 років;

04.07.2016 між Житомирським обласним управлінням лісового господарства та Клубом "Халзан" було укладено договір про умови ведення мисливського господарства Житомирським обласним мисливсько-рибальським клубом "Халзан";

у 1978 році рішенням Житомирської обласної Ради народних депутатів за Житомирською КЕЧ та в/ч 29261 (правонаступниками яких є КЕВ м. Житомира та військова частина НОМЕР_1 ) було закріплено в безстрокове і безоплатне користування 15 724,8 га землі в межах згідно з планом землекористування для державних потреб, що підтверджується Державним актом на право користування землею серії Б за № 022537, зареєстрованим у книзі записів державних актів на право користування землею за № 9;

надана Клубу "Халзан" для ведення мисливського господарства земельна ділянка загальною площею 3 004,4 га в межах Житомирського району (з яких: землі військової частини А0339 площею 752,0 га та державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" площею 2 252,4 га) входить до складу земель площею 15 724,8 га, закріплених за Житомирською КЕЧ в/ч 29261 згідно Державного акту на право користування землею серії Б за № 022537. Відповідно до відомостей наявності та використання земельних ділянок за КЕВ м. Житомира станом на 01.01.2016 вищезазначена земельна ділянка зайнята з метою: учбовий центр та госппідприємство;

відповідно до довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 03.08.2015 № 34-603-0.5-9697/2-15, наданої Управлінням Держземагентства у Житомирському районі Житомирської області Головного управління Держземагентства у Житомирській області, надана КЕВ м. Житомира земельна ділянка (розташована на території Новогуйвинської селищної ради, Буківської, Глибочанської, Денишівської, корчацької, Р-Городищенської, Сінгурівської, Тетерівської, Троянівської сільських рад) належить до категорії земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення та відповідно до матеріалів лісовпорядкування державного підприємства "Житомирське лісове господарство" та державного підприємства "Житомирский війсковий лісгосп" частина земель одночасно є землями лісогосподарського призначення. Цільове призначення земельної ділянки для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України;

вважаючи, що спірним рішенням Рада, за відсутності належного погодження Міністерства, фактично розпорядилася землями оборони, прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" мисливські угіддя ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства.

Таким чином мисливські угіддя фактично є частиною земної (або водної) поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, а також з визначеними щодо неї правами та порядку надання і користування такими правами, а відтак мисливські угіддя не можуть існувати окремо від земельної ділянки, на якій провадиться мисливське господарство.

Порядок надання у користування мисливських угідь визначено ст. 22 вказаного Закону, відповідно до якої, мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Правовий аналіз наведених вище положень Закону свідчить про те, що обов`язковою умовою надання у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства є погодження з усіма власниками та користувачами земельних ділянок, на яких планується їх розміщення.

Так, як було з`ясовано судами попередніх інстанцій на підставі матеріалів справи надана Клубу "Халзан" для ведення мисливського господарства земельна ділянка загальною площею 3 004,4 га в межах Житомирського району (з яких: землі військової частини А0339 площею 752,0 га та державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" площею 2 252,4 га) входить до складу земель площею 15 724,8 га, закріплених за Житомирською КЕЧ в/ч 29261 згідно Державного акту на право користування землею серії Б за № 022537 та є землями оборони.

Відповідно до ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Пунктом 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", зокрема роз`яснено, що за змістом ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" та ст. 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони з 01.01.2013 року можуть перебувати лише в державній власності. Відповідно до Законів України "Про оборону України" та "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном. З огляду на це залучення Міністерства оборони України до участі у розгляді справ, предметом спору в яких виступають землі оборони, є обов`язковим. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Порядок використання земель оборони в господарських цілях визначено ст. 4 Закону України "Про використання земель оборони". У разі відсутності доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, яка належить до земель оборони, в порядку, визначеному ст. 20 ЗК України, така ділянка не може використовуватися у господарських цілях, в тому числі для житлової забудови, у зв`язку з чим укладені договори, об`єктами яких є землі оборони, підлягають визнанню недійсними.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів зміни правового статусу та/або цільового призначення спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку.

Твердження скаржника у касаційній скарзі щодо відсутності обов`язкової державної реєстрації прав на землю жодним чином не спростовують висновків про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони.

З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскільки уповноваженим державою органом управління військовим майном, у тому числі землями оборони, є Міністерство оборони України, то для отримання Клубом "Халзан" для ведення мисливського господарства земельної ділянки останньому необхідно було отримати відповідне погодження Міністерства.

Разом із тим, за результатами розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено факт відсутності надання такого погодження Міністерством. При цьому, судами було надано правову оцінку листу командування Високомобільних десантних військ Збройних сил України від 07.07.2015 № 3788 (у якому зазначається про те, що він не заперечує про надання в користування мисливських угідь), а також листу державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" від 15.01.2015 № 7 та встановлено, що вказані листи за своєю суттю не є погодженнями Міністерства оборони України та не можуть його підміняти.

Доводи касаційної скарги Клубу "Халзан" наведених висновків не спростовують та не впливають на них.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За таких обставин справи, виходячи з вищенаведених положень законодавства та роз`яснень пленуму Вищого господарського суду України, колегія суддів касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності, обґрунтованості та доведеності матеріалами справи позовних вимог прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Житомирської обласної ради 4 сесії 7 скликання від 19.05.2016 № 261 "Про надання у користування мисливських угідь Житомирському обласному мисливсько-рибальському клубу "Халзан", вважає задоволення позову у справі правомірним та обґрунтованим.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, про неврахування судами попередніх інстанцій рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009 відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, у даній справі наявні інші правовідносини, що регулюються положеннями спеціального законодавства. При цьому, зі змісту ч. 2 ст.144 Конституції України, ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, ст. 155 ЗК України, ч.10 ст. 59 і ч. 1 ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що рішення органу місцевого самоврядування та його посадових осіб, що порушує права власника на належне йому майно, з мотивів невідповідності Конституції або законам України можуть бути визнані незаконними в судовому порядку.

Не знайшли свого підтвердження і посилання скаржника на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, твердження скаржника про не дослідження судами підстав представництва інтересів держави прокурором у даній справі були предметом дослідження суду апеляційної інстанції і їм надано повну, всебічну та законну оцінку. Окрім того, як вбачається з позовної заяви прокурора, ним належним чином обґрунтовано підстави представництва інтересів держави у даній справі.

Посилання скаржника на неправомірну зміну прокурором предмету позову у справі відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки прокурором фактично було виправлено технічну описку у заявлених позовних вимогах, а не змінено сам предмет позову.

Доводи скаржника про неврахування судами при вирішенні спору положень ст. 4 Закону України "Про використання земель оборони" не беруться до уваги колегії суддів, оскільки вказана норма не регулює спірні правовідносини (ведення мисливського господарства).

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 і рішення Господарського суду м. Києва від 16.11.2016 ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Клубу "Халзан" не спростовують висновків господарських судів першої та другої інстанції, у зв`язку з чим підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Житомирського обласного мисливсько-рибальського клубу "Халзан" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 у справі № 910/14573/16 Господарського суду м. Києва без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Суддя І.В. Алєєва

Суддя Г.П. Коробенко