КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа№ 910/7527/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Суліма В.В.

секретар судового засідання Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Девятка О.Г. (представник за довіреністю)

від відповідача: Негода Є.В. (представник за довіреністю), Верховський О.В. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод"

на рішення господарського суду міста Києва

від 19.12.2016

у справі №910/7527/15-г (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомерцгруп"

про визнання договору купівлі-продажу недійсним

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Феодосійський механічний завод" звернулося до місцевого господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомерцгруп" про визнання недійсним укладеного 14.03.2014 між сторонами договору купівлі-продажу 9/50 частин комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 2558,0 кв.м.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилався на положення ст. 232 ЦК України, а також зазначав, що спірний договір був підписаний з боку ПАТ "Феодосійський механічний завод" представником товариства ОСОБА_5 - особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень, оскільки діяла на підставі довіреності, виданої обраним нелегітимним складом Наглядової ради товариства директором ОСОБА_6

Крім того, як на підставу недійсності спірного правочину позивач вказував на положення п. 9.3.8 Статуту ТОВ "Феодосійський механічний завод" та встановлений рішенням Наглядової ради товариства, оформленим протоколом № 34 від 03.11.2011, ліміт у 50000 грн., в межах якого директор ТОВ "Феодосійський механічний завод" мав право приймати фінансово-господарське рішення без попереднього узгодження Наглядовою радою товариства.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі №910/7527/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.09.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2015 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

19.10.2016 від позивача через канцелярію суду першої інстанції надійшла заява про зміну підстав позову, відповідно до якої позивач доповнив підстави позову новими обставинами, зокрема позивач додатково посилається, як на підставу для визнання спірного договору недійсним, що його було укладено внаслідок зловмисної домовленості між представниками обох сторін.

Вказана заява прийнята судом; спір розглядався з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.12.2016 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено наявності підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Феодосійський механічний завод" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 у справі №910/7527/15-г скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві та заяві про зміну підстав позову. Також скаржник зазначив, що відмовивши у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі будівельно-технічної експертизи щодо визначення ринкової вартості об'єкта, суд першої інстанції не навів доводів, з яких суд дійшов до такого висновку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Яковлєв М.Л., Чорна Л.В.) від 16.01.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 28.02.2017 (з урахуванням ухвали Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 про виправлення описки).

28.02.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої позивач просив поставити наступне питання: - Яка ринкова вартість 9/50 частин комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 2558,0 кв.м. від комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 11923,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АР Крим, м. Феодосія, вул. Чкалова, буд. 86 станом на 14.03.2014?

06.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду - без змін, зазначаючи, що рішення суду є законним і обґрунтованим, прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права; доводи, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними.

06.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про призначення експертизи, в якому останній просить залишити клопотання без задоволення.

20.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшли додаткові доводи до клопотання про призначення експертизи та клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Склад суду неодноразово змінювався.

Згідно з останнім розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 у справі №910/7527/15-г призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до протоколу якого, справу №910/7527/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Сулім В.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Сулім В.В., Тарасенко К.В.) від 28.04.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" прийнято до провадження, призначено її до розгляду.

14.06.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній зокрема зазначає, що оскільки при розгляді справ №910/7509/15-г та №910/7526/15-г обставини щодо вчинення спірного договору внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною судами не були встановлені, відсутні підстави для спростування наведених позивачем обставин у новій редакції позовної заяви.

14.06.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшли письмові пояснення щодо додаткових доводів до клопотання про призначення експертизи та клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

21.06.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, з урахуванням додатково поданих позивачем письмових доказів та додаткових пояснень щодо необхідності призначення у справі експертизи.

Представники сторін в судовому засіданні 21.06.2017 надали пояснення по суті спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Сулім В.В., Тарасенко К.В.) від 21.06.2017 відхилено клопотання Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

14.03.2014 між Публічним акціонерним товариством "Феодосійський механічний завод", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркомерцгруп", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу 9/50 частин комплексу (далі - договір), за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця 9/50 частин комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 2558,0 кв.м. від комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 11923,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АР Крим, м. Феодосія, вул. Чкалова, буд. 86, а покупець - прийняти у власність вказані 9/50 частин комплексу і сплатити за це визначену договором грошову суму (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.4 договору відчужуване нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 2.2910 га, кадастровий номер :01:005:1647 відповідно до витягу з ДЗК №НВ-14.

У пункті 2.1 договору сторони зазначили, що відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "Агентство експертної оцінки" про вартість об'єкта купівлі-продажу, ринкова вартість 9/50 частин комплексу станом на 31.10.2013 становить 485372,64 грн.

Пунктом 2.2 договору визначено, що ціна продажу 9/50 частин комплексу становить 485372,64 грн, які продавець отримав повністю від покупця під час укладення цього договору.

Виходячи зі змісту пунктів 4.1, 4.2 договору, цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Право власності на 9/50 частин комплексу, що є предметом цього договору, підлягає державній реєстрації та виникає у покупця з дня такої реєстрації відповідно до закону. Передача продавцем 9/50 частин комплексу покупцю здійснюється протягом 3-х робочих днів з дня укладення цього договору, про що сторони складають акт прийому-передачі.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, договір купівлі-продажу 9/50 частин комплексу від 14.03.2014 підлягає визнанню недійсним, оскільки оспорюваний правочин був вчинений внаслідок зловмисної домовленості між гр. ОСОБА_5, як представником Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" та ОСОБА_7, як директором Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркомерцгруп", вказуючи на те, що ОСОБА_8 є особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень, оскільки діяла на підставі довіреності, виданої обраним нелегітимним складом Наглядової ради товариства.

Крім того, як на підставу недійсності спірного правочину позивач вказує на положення п. 9.3.8 Статуту Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" та встановлений рішенням Наглядової ради товариства, оформленим протоколом №34 від 03.11.2011, ліміт у 50000,00 грн, в межах якого директор Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" мав право приймати фінансово-господарське рішення без попереднього узгодження з Наглядовою радою товариства.

Відповідно до положень ст.16 Цивільного кодексу України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2.1. постанови №11 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 Цивільного кодексу України).

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи 14.05.2013 протоколом №2/1 засідання наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" були скасовані попередні обмеження на ліміти для вчинення правочинів посадовими особами товариства, запроваджені раніше наглядовою радою Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" та встановлений ліміт вартості правочинів директору Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод", в рамках якого він може приймати фінансово-господарські рішення без попереднього узгодження з наглядовою радою у розмірі 1000000,00 гривень.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на те, що протокол №2/1 засідання наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" від 14.05.2013 не повинен братися судом до уваги, оскільки він, на думку позивача, суперечить нормам чинного законодавства, з огляду на те, що встановлення невідповідності його нормам чинного законодавства повинно бути доведено позивачем в судовому порядку; судового рішення, яким би протокол №2/1 засідання наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" від 14.05.2013 був визнаний недійсним, та яке б набрало законної сили, позивачем суду не надано.

Отже, станом на 18.03.2014 в день укладання спірного договору купівлі-продажу обмеження щодо ліміту на вчинення правочинів, укладання яких не потребує попереднього узгодження з наглядовою радою Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод", становило не 50000,00 грн, як про те зазначає позивач, а 1000000,00 грн.

Вартість правочину, який був укладений представником Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" ОСОБА_5 на підставі довіреності, виданої йому директором ОСОБА_6, складала 485372,64 грн, що є меншою суми встановленого ліміту, тому отримання попередньої згоди наглядової ради на укладення спірного правочину не було потрібно.

Відтак, колегія суддів вважає, що виконавчим органом Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" не було перевищено встановленого ліміту для укладення правочину.

Доводи позивача стосовно того, що ОСОБА_6, який видав гр. ОСОБА_5 довіреність на укладення спірного договору не мав права діяти від імені Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на Публічне акціонерне товариство "Феодосійський механічний завод" станом на 14.03.2014, яке міститься в матеріалах справи. Зокрема, будь-яких обмежень щодо цієї особи для представництва від імені юридичної особи в зазначеному реєстрі не зазначено (обов'язковість внесення відповідних даних встановлено ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін (ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Отже, враховуючи відомості, які внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на час укладення спірного правочину, законним керівником Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" був ОСОБА_6, який мав відповідні повноваження діяти від імені товариства та видавати довіреності будь-якій особі на здійснення дій від імені товариства.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" та враховуючи приписи ст. 92 ЦК України, суд вважає, що позивачем не доведено, що у ОСОБА_6 були обмеження щодо укладення спірного договору та відповідач був обізнаний про такі обмеження представника Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" при підписанні спірного договору.

Щодо посилання позивача, як на підставу для визнання спірного договору недійсним, що його було укладено внаслідок зловмисної домовленості між представниками обох сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 232 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Кваліфікація правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює доведення та встановлення таких умов: від імені однієї із сторін правочину виступав представник; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; чи існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; чи настали такі несприятливі наслідки для особи, яку представляють; наявний причинний зв'язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Відтак, для визнання правочину недійсним на підставі вказаної правової норми необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Водночас не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю (п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Абзацом 4 пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено, що зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи (представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження зловмисної домовленості між гр. ОСОБА_5 та директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркомерцгруп" ОСОБА_7 щодо укладання спірного договору.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу 9/50 частин комплексу будівель та споруд механічного заводу, загальною площею 2558,0 кв.м. укладеного між Публічним акціонерним товариством "Феодосійський механічний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркомерцгруп" 14.03.2014 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не вбачає процесуальних порушень при відмові місцевого господарського суду у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Феодосійський механічний завод" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 19.12.2016 у справі №910/7527/15-г - без змін.

2. Матеріали справи №910/7527/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

В.В. Сулім