РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. Справа № 902/25/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Демидюк О.О. ,

судді Огороднік К.М.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ДП "Іллінецький райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого господарства "Віноблагроліс" на рішення господарського суду Вінницької області від 09.03.17 р. у справі № 902/25/17

за позовом Державної екологічної інспекції у Вінницькій області

до Дочірнього підприємства "Іллінецький райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого господарства "Віноблагроліс"

про стягнення 188 110,51 грн шкоди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 09.03.2017 року у справі №902/25/17 позов задоволено. Стягнуто з Дочірнього підприємства "Іллінецький райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" на користь Державної екологічної інспекції у Вінницькій області 188110,51 грн. збитків за порушення вимог природоохоронного законодавства, 2821,66 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить останнє скасувати. Зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що полягало у не наданні Відповідачу захисту своїх прав в судовому засіданні. Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків стосовно того, що:

- ДП "Іллінецький райагроліс" ВОКСЛП "ВІНОБЛАГРЛІС" є постійним лісокористувачем лісових насаджень (дерев) на території Криштопівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області;

- обов'язки із забезпечення охорони, захисту відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень на території Криштопівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, покладені саме на Відповідача - ДП "Іллінецький райагроліс" ВОКСЛП "ВІНОБЛАГРЛІС", а не на юридичну особу - ВОКСЛП "ВІНОБЛАГРЛІС";

- наявності причинно-наслідкового зв'язку між завданою навколишньому природному середовищу шкодою та діями посадових осіб Відповідача які на думку Позивача, не забезпечили належної охорони лісових насаджень, що є обов'язковою умовою для стягнення шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України та ст. 105 ЛК України;

- відсутності у Відповідача ДП "Іллінецький райагроліс" ВОКСЛП "ВІНОБЛАГРЛІС" особи, яка зобов'язана постійно здійснювати контроль за збереженням лісів, проігнорувавши факт, що лісник обходу № 8 ОСОБА_3 ДП "Іллінецький райагроліс" ВОКСЛП "ВІНОБЛАГРЛІС", який працював на відповідному обході у межах території Криштопільської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, за трудовим законодавством, із визначеним робочим часом (з 08:00 год. до 17:00год.) та вихідними днями, фізично не зможе забезпечити збереження дерев в ввіреному лісовому обході;

Безпосередньо в судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечив. Зокрема зазначив, що головною метою діяльності ДП "Іллінецький райагроліс" ВОКСЛП "ВІНОБЛАГРЛІС" за дорученням засновника на підставі угоди є: організація ведення лісового господарства, включаючи питання охорони, захисту, раціонального використання та заготівлі лісових ресурсів і відтворення лісів на території земель лісового фонду Іллінецького району Вінницької області, що знаходяться в постійному користуванні ВОКСЛП "ВІНОБЛАГРЛІС" - засновника. Відповідач здійснив незаконну порубку дерев різних порід та діаметрів на території Іллінецьокого району в порушення ст. 67, 69 Лісового кодексу України без відповідного на те спеціального дозволу - лісорубного квитка, чим спричинив державі збитки. Відзначає, що рішення місцевого господарського суду було винесено з урахуванням всіх обставин справи.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною екологічної інспекцією у Вінницькій області було проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої видано акт від 25.03.2013 - 07.04.2014р., яким встановлена незаконна рубка сорока дерев різних порід без лісорубного квитка у кв. 38 вид. 11 та незаконна рубка 3 дерев без лісорубного квитка у кварталі 40 виділ 4 площа 1,6 га.

04.04.2014р. Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області складено протокол № 004221 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що громадянин ОСОБА_3, який працює на посаді лісника обходу № 8 ДП "Іллінецький райагроліс", 27 березня 2914р. о 16 годині здійснив незаконну порубку сорока дерев різних порід та діаметрів на ділянці рубки головного користування в кварталі 49 виділ 4, площа 1,6 га ДП "Іллінецький райагроліс" на території Криштопівської сільської ради, що є порушенням ст.ст. 19, 67, 69 Лісового кодексу України.

Постановою Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про накладення адміністративного стягнення від 07.04.2014р. № 5/88, громадянина ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.05.2014р., заступника начальника Іллінецького районного управління юстиції, штраф в сумі 340,00 грн. сплачено.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.03.2015р. у справі №131/1826/14-к, встановлено, що ОСОБА_3, перебуваючи на посаді лісника ДП "Іллінецький райагроліс", будучи матеріально відповідальною особою, поза межами зазначеного у виписаному ДП "Іллінецький райагроліс" 09.08.2013р. лісорубному квитку строку на порубку дерев у лісовому масиві обходу № 8 кварталу № 49 виділу № 4 площею 1,6 га на території Криштопільської сільської ради Іллінецького району Вінницької області до 31.12.2013р., в період січня-березня 2014р. за допомогою бензопили моделі "Stihl MS 361" здійснив незаконне спилювання у лісовому масиві обходу №8 квартал 49 виділу №4 площею 1,6 га на території Криштопільської сільської ради Іллінецького району Вінницької області 40 дерев різних порід: ясена - 9 штук діаметрами 48 см, 54 см, 54 см, 54 см, 56 см, 56 см, 56 см, 58 см і 66 см; дуба - 5 штук діаметрами 40 см, 42 см, 42 см, 70 см і 80 см; клена - 5 штук діаметрами40 см, 40 см, 46 см, 52 см і 66 см; береста - 4 штуки діаметрами 28 см, 30 см, 36 см і 46 см; липи - 10 штук діаметрами 30 см, 34 см, 34 см, 36 см, 36 см, 40 см, 40 см, 46 см, 54 см і 60 см; осики - 4 штуки діаметрами 40 см, 42 см, 52 см та 65 см; берези - 1 штука діаметром 40 см і граба - 2 штуки діаметрами 72 см і 46 см, чим наніс державі істотної шкоди, яка, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, становить 188110,51 грн.

Вищезазначеним вироком суду ОСОБА_3 визнано винним і призначено йому покарання по ст. 246 КК України - штраф у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190,00 грн.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.03.2015р. у справі №131/1826/14-к, набрав законної сили 06.04.2015р. та, у відповідності до приписів ч.5 ст.124 Конституції України, є обов'язковим до виконання на всій території України.

Відповідно до частини четвертої статті 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться на території України, природні ресурси його континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в межах, визначених Конституцією України.

В ст. 66 Конституції України встановлено, що кожний зобов'язаний не заподіювати шкоду природі.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що природні ресурси України є власністю народу України, який має право на володіння, використання та розпорядження природними багатствами республіки.

Статтею 5 цього Закону визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ).

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях належать державний контроль за використанням і охороною земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони республіки, а також за додержанням норм екологічної безпеки.

Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно з Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011р. за №454/2011, Державна екологічна інспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 63 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України передбачено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників".

Статтею 107 Лісового кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу здійснюється з врахуванням вимог постанови КМУ №665 від 23.07.2008р. "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу". Пунктом 1 вказаної постанови КМУ затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту.

Таким чином, природоохоронне законодавство насамперед покладає відповідальність щодо відшкодування шкоди заподіяної незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників на підприємства, установи, організації та громадян, які заподіяли таку шкоду. А у випадку не встановлення осіб, які винні у заподіянні такої шкоди, судам слід виходити з того, що обов'язок із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до ст. 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №17 визначено, що незаконною визначається порубка дерев і чагарників, яка вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи (ч. 1 ст. 17 Лісового Кодексу України).

Системний аналіз змісту положень п. 1 ч. 2 ст.19, п.5 ст. 64, ч.ч. 1, 5 ст. 86, п.5 ч.2 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України свідчить про те, що відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

Як передбачено ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як постійний лісокористувач, допустив незаконну рубку лісу, що є підставою для стягнення з нього шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.

Тому обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створення сприятливих умов для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до ст. 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів, в т.ч. і на відповідача у даній справі.

Відповідач, як винна особа, повинен відшкодувати завдану державі шкоду внаслідок порушення природоохоронного законодавства в повному обсязі. Відповідачем не надано суду обґрунтованих доказів на спростування висновків акту перевірки, розрахунку розміру шкоди. Не надано також і доказів відшкодування в добровільному порядку шкоди, заподіяної внаслідок допущення відповідачем незаконної вирубки дерев.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Судом враховується, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто, проявом їх протиправної поведінки є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев). Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 16.07.2014р. у справі №907/535/13, від 14.10.2014р. у справі №906/249/14, від 12.11.2014р. у справі №914/1138/14, від 30.07.2015р. у справі №927/56/15, від 08.10.2015р. у справі №912/1676/14 та від 28.10.2015р. у справі №909/132/15.

З огляду на викладене вище, відповідач повинен був відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок допущення ним незаконної вирубки дерев.

Така шкода вираховується на підставі такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008р. №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

Колегія суддів перевіривши долучений до матеріалів справи розрахунок, погоджується з висновком місцевого суду, що він здійснений вірно, а отже розмір шкоди, заподіяної внаслідок допущення відповідачем незаконної вирубки дерев складає 188110,51 грн.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на доведення позивачем факту заподіяння шкоди державі, її розміру, причинно-наслідкового зв'язку із заподіяною шкодою та діями відповідача, визначення позивача як органу, уповноваженого від імені держави здійснювати конкретні функції у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави шляхом подання позову до суду та участі в судових засідання з метою такого захисту, беручи до уваги встановлені вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.03.2015р. у справі №131/1826/14-к обставини справи, в тому числі факт спричинення шкоди державі, її розмір, особу, яка винна у такому спричиненні та те, що вказана особа (ОСОБА_3М.) станом на час вчинення кримінально діяння перебував у трудових відносинах із відповідачем та враховуючи інші докази наявні в матеріалах справи.

Також необґрунтованими є посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у ненаданні Відповідачу захисту своїх прав в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції було відхилено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю бути особисто присутнім в судовому засіданні.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, представництво в господарському процесі не обмежується певним колом осіб, тому відповідач зобов'язаний добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та забезпечити явку свого представника в судове засідання.

Таким представником може бути сам керівник, головний бухгалтер, бухгалтер, інші працівники підприємства або представники на підставі доручення, які не перебувають з ним у трудових відносинах.

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що безпосередня відсутність в судовому засіданні відповідача у зв'язку із неможливістю бути присутнім представника ОСОБА_2 не може слугувати підставою для задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи з врахуванням наведених вище законодавчих приписів, оскільки вказана обставина не свідчить про неможливість забезпечення відповідачу явки в судове засідання іншого уповноваженого представника. Як зазначено місцевим судом, у вказаному усному клопотанні представник відповідача ОСОБА_2 не надав належних обґрунтувань в підтвердження неможливості явки останнього в судове засідання після перерви. Тому у суду були відсутні правові підстави у відповідності до норм чинного законодавства для відкладення розгляду справи з даних підстав.

Відтак, наведені апелянтом доводи про порушення судом норм процесуального права є необгрунтованими.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 09.03.2017 р. ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ДП "Іллінецький райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого господарства "Віноблагроліс" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 09.03.2017 року у справі №902/25/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Огороднік К.М.