РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа №924/218/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Крейбух О.Г. ,

судді Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов.№188 від 26.12.2016р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 24.05.2017 року у справі №924/218/17

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Хмельницькобленерго" в особі Теофіпольського РЕМ

Відповідач: ОСОБА_2 соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області

про стягнення 1124,14 грн. - пені, 425,04 грн. - 3% річних, 4845,45 грн. - інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 24.05.2017 року у справі №924/218/17 (суддя Димбовський В.В.), позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області на користь публічного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" в особі Теофіпольського району електричних мереж 1124,14 грн. - пені, 4127,79 грн. - інфляційних втрат, 425,04 грн. - 3% річних, 1420,43 грн. - витрат по оплаті судового збору.

У частині позовних вимог про стягнення 717,66 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що відповідач виконував взяті на себе зобов'язання за договором не в повному обсязі та з порушенням встановлених строків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі та поясненнях відповідач просить суд скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Апелянт посилається на те, що в матеріалах справи наявні докази розмірів 3% річних та місячних інфляційних, що суттєво відрізняються від сум, розрахованих Позивачем, що судом не взято до уваги прохання управління про врахування положень ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Також судом не звернуто увагу і на той факт, що станом на 01.03.2017 р. заборгованість за спожиту електроенергію перед Теофіпольським РЕМ відсутня.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду у справі №924/218/17 від 14.06.2017 року, колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю., суддя Савченко Г.І., прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 24.05.2017 року у справі №924/218/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 03.07.2017 року.

26.06.2017 року від ПАТ "Хмельницькобленерго" в особі Теофіпольського РЕМ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду Хмельницької області від 24.05.2017 року у справі №924/218/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області - без задоволення.

26.06.2017 року від відповідача надійшла заява, в якій ОСОБА_2 соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області розглядати апеляційну скаргу без участі його представника.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №01-04/84 від 03.07.2017 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Павлюк І.Ю., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №924/218/17.

Автоматизованою системою документообігу суду, визначено колегію суддів для розгляду справи №924/218/17 у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г., суддя Савченко Г.І.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду у справі №924/218/17 від 03.07.2017 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г., суддя Савченко Г.І. прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 24.05.2017 року у справі №924/218/17.

В судове засідання 03.07.2017 року з'явився представник позивача, представник в судове засідання не з'явився, явка представників сторін в судове засідання не вимагалась. Судова колегія вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджатиме перегляду рішення господарського суду Хмельницької області від 24.05.2017 року у справі №924/218/17.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду в судовому засіданні 08.12.2016, заслухала представників відповідача та третьої особи, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, відзив на апеляційну скаргу, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.04.2014р. публічне акціонерне товариство "Хмельницькобленерго" в особі Теофіпольського РЕМ, як постачальник, уклало з управлінням соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області, як споживачем, договір №274 про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам - субєктам підприємницької діяльності.

Згідно п. 1 вказаного вище договору, постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 30,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Підпунктом 2.3.3. пункту 2.3 договору визначено, що споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №№10, 3 „Порядок розрахунків та „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Як вбачається з п. 1 додатку №10 до договору „Порядок розрахунків, розрахунковий період споживання та оплати за електроенергію визначається календарним місяцем. Споживач самостійно здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії, згідно додатку №1 з врахуванням очікуваного споживання електроенергії за розрахунковий період у відповідності: до 25 числа розрахункового періоду 100% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду.

У додатках №1 до договору сторони встановлювали обсяги постачання електричної енергії споживачу на кожний місяць відповідного року.

Так, на 2015 рік встановлено наступні обсяги постачання електричної енергії: січень 12000 кВт.год., лютий 12000 кВт.год., березень 8000 кВт.год., квітень 5000 кВт.год., травень 3000 кВт.год., червень 3000 кВт.год., липень 3000 кВт.год., серпень 3000 кВт.год., вересень 4000 кВт.год., жовтень 6000 кВт.год., листопад 10000 кВт.год., грудень 12000 кВт.год.

На 2016 рік встановлено такі обсяги постачання електроенергії: січень 10000 кВт.год., лютий 10000 кВт.год., березень 9000 кВт.год., квітень 5000 кВт.год., травень 3000 кВт.год., червень 2000 кВт.год., липень 2000 кВт.год., серпень 2000 кВт.год., вересень 3000 кВт.год., жовтень 7000 кВт.год., листопад 10000 кВт.год., грудень 12000 кВт.год.

На 2017 рік встановлено наступні обсяги постачання електроенергії: січень 12000 кВт.год., лютий - 10000 кВт.год.

За період лютий 2015 року - лютий 2017 року відповідачем спожито електроенергії на суму 169792,85 грн., про що свідчать рахунки-фактури, а саме: від 24.02.2015р. на суму 16654,27 грн. (обсяг 12605 кВт.год.), від 25.03.2015р. на суму 7604,65 грн. (обсяг 4970 кВт.год.), від 27.04.2015р. на суму 7201,74 грн. (обсяг 4786 кВт.год.), від 27.05.2015р. на суму 2148,96 грн. (обсяг 948 кВт.год.), від 24.06.2015р. на суму 2967,75 грн. (обсяг 1566 кВт.год.), від 28.07.2015р. на суму 1983,40 грн. (обсяг 790 кВт.год.), від 25.08.2015р. на суму 1371,94 грн. (обсяг 802 кВт.год.), від 28.09.2015р. на суму 1710,72 грн. (обсяг 878 кВт.год.), від 29.10.2015р. на суму 6501,64 грн. (обсяг 4349 кВт.год.), від 30.11.2015р. на суму 9756,87 грн. (обсяг 6594 кВт.год.), від 28.12.2015р. на суму 9388,41 грн. (обсяг 5639 кВт.год.), від 25.01.2016р. на суму 15479,05 грн. (обсяг 9999 кВт.год.), від 29.02.2016р. на суму 10939,97 грн. (обсяг 6580 кВт.год.), від 25.03.2016р. на суму 7276,31 грн. (обсяг 4433 кВт.год.), від 20.04.2016р. на суму 3807,90 грн. (обсяг 2000 кВт.год.), від 25.05.2016р. на суму 2611,26 грн. (обсяг 1252 кВт.год.), від 22.06.2016р. на суму 2489,58 грн. (обсяг 1151 кВт.год.), від 22.07.2016р. на суму 3230,46 грн. (обсяг 1430 кВт.год.), від 17.08.2016р. на суму 3153,24 грн. (обсяг 1400 кВт.год.), від 21.09.2016р. на суму 3293,04 грн. (обсяг 1350 кВт.год.), від 25.10.2016р. на суму 3836,11 грн. (обсяг 1520 кВт.год.), від 29.11.2016р. на суму 12526,30 грн. (обсяг 6179 кВт.год.), від 20.12.2016р. на суму 13758,67 грн. (обсяг 6895 кВт.год.), від 23.01.2017р. на суму 17446,49 грн. (обсяг 9199 кВт.год.), від 27.02.2017р. на суму 2654,12 грн. (обсяг 1614 кВт.год.).

Відповідач оплатив позивачу спожиту електроенергію, зокрема, за період лютий 2015 року - лютий 2017 року сплачено загалом 169670,76 грн., однак, з порушенням строків, встановлених договором. Окрім того, наявна станом на 01.02.2015р. переплата в сумі 127,00 грн. була врахована в оплату спожитої електроенергії за лютий 2015 року.

Про оплату електроенергії свідчать виписки по рахунках за 18.02.2015р. на суму 1200,00 грн., за 24.02.2015р. на суму 734,13 грн., за 13.03.2015р. на суму 2000,00 грн., за 24.03.2015р. на суму 659,42 грн., за 10.04.2015р. на суму 2000,00 грн., за 28.04.2015р. на суму 649,05 грн., за 14.05.2015р. на суму 449,05 грн., на суму 4350,95 грн., за 22.05.2015р. на суму 130,13 грн., за 11.06.2015р. на суму 2148,96 грн., 2351,04 грн., за 06.07.2015р. на суму 2032,25 грн., на суму 2967,75 грн., за 28.07.2015р. на суму 181,25 грн., за 20.08.2015р. на суму 196,86 грн., 1983,40 грн., 4621,95 грн.,7197,79 грн., за 27.08.2015р. на суму 156,81 грн., за 28.09.2015р. на суму 176,16 грн., за 09.10.2015р. на суму 1698,20 грн., 3618,76 грн., за 30.10.2015р. на суму 390,99 грн., 1683,04 грн., за 13.11.2015р. на суму 4440,13 грн., за 03.12.2015р. на суму 643,27 грн., 5559,87 грн., за 23.12.2015р. на суму 790,28 грн., за 29.12.2015р. на суму 5875,47 грн., за 20.01.2016р. на суму 10000,00 грн., за 29.01.2016р. на суму 942,50 грн., за 25.02.2016р. на суму 5000,00 грн., за 29.02.2016р. на суму 796,39 грн., за 17.03.2016р. на суму 6000,00 грн., за 30.03.2016р. на суму 787,15 грн., за 18.04.2016р. на суму 3050,00 грн., за 27.04.2016р. на суму 179,10 грн., за 29.04.2016р. на суму 17203,58 грн., за 26.05.2016р. на суму 2441,07 грн., за 27.05.2016р. на суму 170,19 грн., за 24.06.2016р. на суму 2489,58 грн., за 25.07.2016р. на суму 3016,69 грн., за 29.07.2016р. на суму 213,77 грн., за 23.08.2016р. на суму 2942,38 грн., за 31.08.2016р. на суму 210,86 грн., за 21.09.2016р. на суму 3489,14 грн. (платіжне доручення №349 від 20.09.2016р., зарахування коштів відбулось 21.09.2016р.), за 30.09.2016р. на суму 210,86 грн. (платіжне доручення №364 від 28.09.2016р., зарахування коштів відбулось 30.09.2016р.), за 13.10.2016р. на суму 10296,42 грн. (платіжне доручення №377 від 12.10.2016р., зарахування коштів відбулось 13.10.2016р.), за 24.11.2016р. на суму 271,76 грн., 9728,67 грн. (платіжні доручення №№439, 440 від 23.11.2016р., зарахування коштів відбулося 24.11.2016р.), за 30.11.2016р. на суму 499,57 грн. (платіжне доручення №460 від 29.11.2016р., зарахування відбулося 30.11.2016р.), за 20.12.2016р. на суму 499,57 грн., 8842,47 грн. (платіжні доручення №№478,479 від 19.12.2016р., зарахування коштів відбулось 20.12.2016р.), за 28.12.2016р. на суму 6000,00 грн. (платіжне доручення №521 від 27.12.2016р., зарахування коштів відбулося 28.12.2016р.), за 20.01.2017р. на суму 6300,00 грн. (платіжне доручення №9 від 19.01.2017р., зарахування коштів було 20.01.2016р.), за 13.02.2017р. на суму 6200,00 грн. (платіжне доручення №33 від 10.02.2016р., перерахування коштів 13.02.2017р.), за 23.02.2017р. на суму 1002,08 грн. (платіжне доручення №41 від 22.02.2017р., перерахування коштів 23.02.2017р.).

Згідно умов підпункту 4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Споживач на вимогу постачальника відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно розрахунків позивача, у звязку із порушенням строків оплати електроенергії, відповідачу нараховано 1124,14 грн. - пені (за періоди 01.03.2016р. - 28.04.2016р.; 25.05.2016р.; 26.07.2016р. - 28.07.2016р.; 26.08.2016р. - 30.08.2016р.; 25.01.2017р. - 31.01.2017р.; 01.02.2017р. - 12.02.2017р.). Також, відповідачу нараховано 4845,45 грн. - інфляційних втрат (за березень 2015 року червень 2015 року, вересень, грудень 2015 року, січень, березень, квітень 2016 року) та 425,04 грн. - 3% річних (загальний період складає 25.02.2015р. 12.02.2017р.).

Матеріали справи містять претензії позивача, адресовані відповідачу, про нарахування йому пені, інфляційних та 3% річних за порушення строків оплати (№753 від 06.09.2016р., №10 від 11.01.2017р.).

У матеріалах справи містяться акти списання від 30.09.2015р., а саме:

- акт списання перевищення договірної величини споживання електричної енергії (надліміту), з якого вбачається списання відповідачу 5933,28 грн. перевищення договірної величини споживання електроенергії (надліміту), нарахованої споживачам, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів та по яких минув строк позовної давності (більше 1 року), відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України станом на 30.09.2015р. (лист НКРЕ №1132/11/17-08 щодо надання розяснень, споживання електроенергії понад договірні величини, відносяться до категорії штрафних санкцій);

- акт списання пені та 3% річних, згідно якого відповідачу списано 0,26 грн. пені та 4,02 грн. - 3% річних, нарахованих споживачам, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів та по яких минув строк позовної давності (більше 1 року та більше 3 років) відповідно до ст. 257 та ч. 2 ст. 258 ЦК України станом на 30.09.2015р.

- акт списання місячних інфляційних від 30.09.2015р., в якому відсутня інформація про списання інфляційних відповідачу.

Також, в матеріалах справи містяться акти звірки розрахунків №№1-3 по пені, інфляційних та 3% річних станом на 01.03.2017р., підписані між сторонами, в яких зазначено суми дебету та кредиту позивача та суми дебету і кредиту відповідача.

Оскільки відповідачем здійснювалось виконання своїх обов'язків за договором не в повному обсязі та з порушенням встановлених строків, позивач звернувся з позовом до господарського суду Хмельницької області, у якому просив суд стягнути з відповідача 1124,14 грн. - пені, 425,04 грн. - 3% річних, 4845,45 грн. - інфляційних втрат.

Позов господарським судом Хмельницької області було задоволено частково, з посиланням на наступне.

При перевірці наданого позивачем розрахунку суд першої інстанції дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача сума інфляційних втрат в розмірі 4127,79 грн., з врахуванням місяців, коли існував борг станом на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, з врахуванням місяців, в яких була дефляція.

Враховуючи вищевикладене, місцевим господарським судом задоволено позовні вимоги частково - 1124,14 грн. - пені, 4127,79 грн. - інфляційних втрат, 425,04 грн. - 3% річних, в решті позовних вимог відмовлено.

З такими висновками господарського суду Хмельницької області погоджується колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" та Правил користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 р. № 28, договір на користування електричною енергією є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання апелянта на часткове списання позивачем заборгованості по інфляційних втратах і 3% річних за заявлений період, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки списання заборгованості здійснюється відповідно до певної процедури, яка має засвідчуватись відповідними документами.

На підставі документів та розрахунків встановлюються і списуються учасниками процедури суми, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників. Списані суми мають відображатися у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності.

У наявному в матеріалах справи акті списання інфляційних втрат відсутня інформація про списання сум інфляційних втрат відповідачу, а з актів списання пені, 3% річних та перевищення договірної величини, вбачається списання відповідачу нарахованих сум лише за періоди, які не охоплюють період, заявлений позивачем.

Окрім того, апелянтом не надано жодного документу, який би свідчив про проведення відповідачу списання інфляційних втрат.

З актів звірки взаємних розрахунків, на які посилається апелянт не вбачається списання позивачем відповідачу інфляційних та 3% річних за заявлений період, тим більше, що акт звірки не є документом, який підтверджує наявність чи відсутність боргу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю за впорядкуванням оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведенні облікові документи. Первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ, відображаючи загальну суму заборгованості, не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах. Первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами в підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих або інших дій, виконання цивільних прав та обов'язків.

Така ж правова позиція викладена в постанові ВГСУ від 14.04.2014 р. у справі № 908/3427/13.

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції не взято до уваги прохання відповідача про зменшення розміру санкцій з врахуванням положень ст.233 ГК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, колегія суддів вважає за доцільне наголосити на тому, що зменшення розміру санкцій, заявлених до стягнення є правом, а не обов'язком суду і можливе лише у разі наявності підстав, які б вказували на необхідність застосування вказаної норми.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів які б підтверджували його важкий фінансовий стан або причини неналежного виконання зобов'язання.

А тому, доводи апелянта щодо зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Інші доводи апелянта викладені ним в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 24.05.2017 р. у справі №924/218/17 - залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області - залишити без задоволення.

2. Справу №924/218/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Савченко Г.І.