ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017р. Справа № 914/628/17

За позовом: Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІКС БУР», м. Львів

про стягнення 9 585 грн. 06 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Волошин О.Я.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1О,. представник (довіреність №1133 від 13.03.2017 р.);

від відповідача: не зявився

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІКС БУР», м. Львів про стягнення 9 585 грн. 06 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 30.03.2017 р. призначив розгляд справи на 19.04.2017 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду. За клопотанням представника строк вирішення спору було продовжено на 15 днів.

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 01.03.2014 р. було укладено договір на геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку, згідно якого відповідач зобовязався виконати роботи з геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку Урізького родовища питних підземних вод в с. Уріж Дрогобицького району. Вказані роботи були виконані відповідачем, прийняті та оплачені позивачем у повному обсязі, проте ревізією, проведеною Західним офісом Держаудитслужби у Львівській області, встановлено факт завищення вартості виконаних робіт у розмірі 9 585 грн. 06 коп. Завищення вартості робіт полягало у відображенні в актах виконаних робіт витрат на відрядження та витрат на виробничий транспорт, які не підтверджені первинними бухгалтерськими документами. У звязку з цим, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 9 585 грн. 06 коп.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

1 березня 2014 р. між Комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради (замовник) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІКС БУР» (виконавець) було укладено договір №1-03/14 на геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку.

За цим договором замовник (позивач) доручає, а виконавець (відповідач) бере на себе зобовязання виконати роботи з геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку Урізького родовища питних підземних вод в с. Уріж Дрогобицького району Львівської області.

Згідно п. 2.1. договору загальна вартість договору становить 204 807 грн. 71 коп.

Відповідно до умов вищевказаного договору, відповідач виконав, а позивач прийняв обумовлені роботи згідно актів виконаних робіт №1 за червень 2014 р., №3 за липень 2014 р., №3 за серпень 2014 р., №3 за вересень 2014 р., №4 за листопад 2014 р., №1 за грудень 2014 р., №1 за січень 2015 р., №1 за квітень 2015 р., №2 за квітень 2015 р., №1 за червень 2015 р., №1 за лютий 2016 р., №1 за березень 2016 р., на загальну суму 204 807 грн. 71 коп.

Позивач свої зобовязання щодо оплати вартості виконаних робіт виконав в повному обсязі, перерахував відповідачу 204 807 грн. 71 коп. згідно платіжних доручень№2682 від 31.03.2014 р., №3011 від 27.06.2014 р., №3229 від 27.08.2014 р., №3401 від 30.09.2014 р., №3585 від 26.11.2014 р., №3759 від 30.12.2014 р., №3844 від 30.01.2015 р., №4087 від 16.04.2015 р., №4166 від 30.04.2015 р., №4347 від 26.06.2015 р., №5121 від 02.02.2016 р., №5234 від 04.03.2016 р.

Західним офісом Державної аудиторської служби України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.04.2015 р. по 31.10.2016 р. За результатами ревізії 23.01.2017 р. складено довідку №06-35/7.

Довідкою №06-35/7 від 23.01.2017 р. встановлено, що до актів виконаних робіт включено витрати відповідача на використання виробничого транспорту в сумі 3 697 грн. 55 коп., проте, на підтвердження таких витрат не представлено первинних бухгалтерських документів. Також до вартості робіт включено витрати на відрядження в сумі 2 290 грн. 00 коп. та витрати на розгляд звіту в сумі 2 000 грн. 00 коп., проте, на підтвердження таких витрат не представлено первинних бухгалтерських документів. Таким чином, розмір завищення вартості робіт склав 9 585 грн. 06 коп., чим порушено ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За вих. №331 від 26.01.2017 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою по повернення зайво сплачених коштів у сумі 9 585 грн. 06 коп. Відповідачем вказана вимога залишена без задоволення.

Таким чином, станом на дату судового розгляду відповідачем не повернуто 9 585 грн. 06 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. За умовами ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

При цьому ст.ст. 598, 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, 01.03.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №1-03/14 на геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку, предметом якого є виконати роботи з геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку Урізького родовища питних підземних вод в с. Уріж Дрогобицького району Львівської області загальною вартістю 204 807 грн. 71 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За умовами ч. 1 ст. 844, ч. 2 ст. 845 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Частиною 1 ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторонами було повністю виконано свої зобовязання за договором №1-03/14 від 01.03.2014 р., а саме відповідач у повному обсязі та у встановлені строки виконав роботи з геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки Урізького родовища питних підземних вод в с. Уріж Дрогобицького району Львівської області, а позивач зазначені роботи прийняв та оплатив за узгодженими сторонами цінами, що підтверджується підписаним позивачем та відповідачем без жодних зауважень актами виконаних робіт, кошторисною документацією.

Під час прийняття виконаних робіт позивач акту про виявлені недоліки не складав, про наявність недоліків та необхідність їх виправлення виконавцю (відповідачу) не повідомляв. При цьому обсяг та вартість робіт, відображених в підписаних сторонами актах виконаних робіт, відповідає обсягам та вартості робіт, визначеним у відповідній проектно-кошторисній документації.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що договір №1-03/14 від 01.03.2014 р. в частині визначення ціни був визнаний в установленому законом порядку недійсними у звязку з її завищенням чи до нього були внесені відповідні зміни.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи належне виконання сторонами договору №1-03/14 від 01.03.2014 р., зокрема повну оплату позивачем виконаних відповідачем робіт за ціною, що була узгоджена сторонами, а також враховуючи приписи ч. 3 ст. 632 ЦК України, відповідно до яких зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, суд дійшов висновку, що вимагаючи повернення частини грошових коштів, сплачених за виконані відповідачем та прийняті позивачем роботи, останній фактично просить переглянути ціну договору після його виконання, що в силу вказаних вище норм є неприпустимим.

Що стосується встановлення при проведенні ревізії Західним офісом Державної аудиторської служби України фінансово-господарської діяльності позивача завищення відповідачем вартості робіт при їх проведенні за договором №1-03/14 від 01.03.2014 р., то, вказаний висновок не є належним і допустимим доказом, який підтверджує порушення відповідачем договірних зобовязань, оскільки договір №1-03/14 від 01.03.2014 р. було виконано належним чином, відповідно до його умов, які були погоджені сторонами, в тому числі і вартість робіт, а виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

При цьому сама по собі довідка №06-35/7 від 23.01.2017 р., якою встановлено завищення відповідачем вартості виконаних робіт за договором №1-03/14 від 01.03.2014 р., не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки згідно зі ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обовязковими для виконання службовими особами обєктів, що контролюються.

Тобто довідка може бути підставою для вчинення процесуальних дій, зокрема предявлення позову до суду, однак не позбавляє позивача процесуального обовязку доводити наявність порушення прав чи законного інтересу, що останнім зроблено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України по справі №922/3093/16 від 11.05.2017 р.

Крім того, відповідачем на підтвердження його витрат на відрядження та витрат на використання виробничого транспорту було долучено копії наказу №1-в від 09.03.2016 р. про відрядження ОСОБА_2 у м. Київ для доставки звіту геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку Урізького родовища питних підземних вод в с. Уріж Дрогобицького району Львівської області на експертизу, звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №1 від 11.03.2016 р., посвідчення про відрядження №1, видане ОСОБА_2, проїзного документа, протоколу засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин №3664 від 29.09.2016 р. (у якому брали участь представники ТзОВ «ГІКС БУР» ОСОБА_3 і ОСОБА_4Б.), цивільно-правових договорів, укладених між відповідачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, актів здавання-приймання виконаних робіт за цими договорами, а також розрахунків витрат палива виробничим транспортом.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини позивача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 598, 599, 626, 627, 628, 629, 632, 837, 843, 844, 853, 854, ст. 193 ГК України та ст.ст. 44-3, 32, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні 19.06.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 26.06.2017 р.

Суддя Мазовіта А.Б.