ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року Справа № 915/506/17

За позовом: Приватного акціонерного товариства ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Судноремонтників, 1; ідентифікаційний код 35855645)

До відповідача: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14; ідентифікаційний код 38727770)

в особі: Філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України (54017, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 27; ідентифікаційний код 38728507)

про: розірвання договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016.

Суддя О.Г. Смородінова

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 23.11.2016,

Від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю від 14.03.2017 за № 523.

Суть спору:

Позивач 25 травня 2017 року звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 24.05.2017 (вх. № 7564/17), в якій просить розірвати договір № 25-В-ФДЛ-16 від 10 лютого 2016 року, укладений між Приватним акціонерним товариством ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ та Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов пунктів 4.1, 4.4, 5.1.1, 5.1.5, 5.1.7, 12 договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 з додатковою угодою № 1 від 29.07.2016 до нього; акту приймання судна в ремонт від 25.02.2016; акту здачі-приймання № 1 від 14.12.2016 на суму 22592660,99 грн.; листування між сторонами; норм статей 11, 628, 629, 837, 844, 652 Цивільного кодексу України та мотивовані наступним:

За укладеним між сторонами договором № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 виникла необхідність проведення додаткових робіт, які сторонами не були обумовлені, що призвело до істотного збільшення строків надання послуг по ремонту землесоса «Тилигульский» та суттєвого перевищення ціни договору у зв'язку з тим, що під час дії збільшених строків надання послуг, внаслідок змін у податковому та бюджетному законодавстві України, істотно збільшилися вартість запланованих робіт, ціни на матеріали, устаткування тощо. Таким чином, укладання додаткової угоди № 1 від 29.07.2016 до вказаного договору стало причиною значного непередбачуваного подовження строку надання послуг за договором. Разом з цим, при укладенні договору сторони виходили з того, що таке подовження строку надання послуг за договором не наступить.

Збільшення строків виконання робіт та зупинення надання послуг за договором з боку відповідача, що вбачається з листа за вих. № 74 від 06.01.20117, обумовили суттєве збільшення вартості ремонтних робіт.

Крім цього, з набуттям чинності змін до бюджетного та податкового законодавства (щодо збільшення мінімальної заробітної плати та відповідно податків і зборів, які утримуються при нарахуванні й виплаті заробітної плати), зростанням вартості іноземної валюти, пального, цін на матеріали й устаткування, значно збільшилась вартість послуг субпідрядних організацій.

З метою усунення зазначених обставин, позивачем було запропоновано субпідрядним організаціям укласти додаткові угоди про можливе розстрочення або відстрочення терміну оплат та скорочення строків поставки комплектуючих. Однак позивачу було підмовлено в задоволенні його пропозицій. Таким чином, позивач неодноразово намагався запобігти негативному впливу змін, внесених до договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 згідно додаткової угоди № 1 від 29.07.2016.

В даному випадку позивач та відповідач у зв'язку з істотним зростанням вартості робіт по договору після його укладання, у тому числі у зв'язку з підписанням додаткової угоди № 1 від 29.07.2016, не досягли згоди щодо збільшення кошторису на виконання робіт за договором. Позивач неодноразово завбачливо намагався усунути відповідні негативні обставини щодо зменшення прибутку очікуваного ним від договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016. Сторони виходили з того, що договір буде виконаний саме у строк дії затвердженого фінансового плану відповідача на 2016 рік, тому зупиняти його дію до затвердження у встановленому порядку річного фінансового плану ДП Адміністрація морських портів України на 2017 рік необхідності не буде.

Також сторонами в умовах договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 не було передбачено, що ризики підвищення вартості матеріалів і устаткування та вартості послуг субпідрядних організацій, які виникли у зв'язку зі значним збільшенням строку надання послуг з 3-ох місяців до 6-ти місяців (після підписання додаткової угоди № 1 від 29.07.2016) буде покладено на позивача.

Крім цього, згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Тобто, продовження дії договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 спричиняє порушення ч. 5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки залишок невиконаних робіт по договору значно перевищує визначену норму 20%.

Керуючись нормами ст. 188 ГК України, позивач листом № 157 від 27.02.2017 запропонував відповідачу розірвати договір № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 у зв'язку з істотними змінами обставин, якими сторони керувались при його укладанні. Однак, відповідно до листа № 1207 від 29.03.2017 відповідач повідомив позивача, що не вбачає підстав для розірвання договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016.

Відповідач у відзиві заперечує на позов, просить суд відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що, по-перше, відповідач не отримував від позивача вимог щодо збільшення кошторису (у відповідності до ч. 5 ст. 844 ЦК України) та не відмовляв у його збільшенні, а тому для застосування ст. 652 та ч. 5 ст. 844 ЦК України та відповідно для розірвання договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 на підставі цих норм права позивач не має підстав; по-друге, у строк до 15.12.2016 позивач мав надати практично весь обсяг послуг за договором; по-третє, відповідно до умов договору позивач мав право скористатися не тільки можливістю і обов'язком виконання в термін до 15.12.2016 більше 90% загальної вартості послуг за договором, але й освоїти 65% загальної вартості договору у вигляді авансів, передбачених договором, завдяки чому питання збільшення вартості послуг взагалі б було фактично знівельовано (мінімізовано).

Також відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору за рішенням суду, на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України.

27.06.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2016 року між сторонами був укладений договір № 25-В-ФДЛ-16, згідно з предметом якого відповідач, як замовник, доручає, а позивач, як виконавець, зобов'язується надати послуги з ремонту класифікаційного землесоса «Тилигульский» (далі послуги) з використанням матеріалів, запасних частин, комплектуючих, обладнання, агрегатів, вузлів, лакофарбних, замінюваних та витратних матеріалів, мастил, олив та інших технічних рідин тощо виконавця (далі матеріальні ресурси) в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором, відповідно до попередньої ремонтної відомості класифікаційного ремонту землесоса «Тилигульский»), яка є невід'ємною частиною цього договору (Додаток № 1) (п. 1.1).

Пунктом 1.5 сторони закріпили, що надання послуг та, відповідно, оплата, здійснюється тільки за умови наявності відповідних витрат у затвердженому в установленому порядку фінансовому плані замовника на відповідний рік (відкладальна обставина згідно статті 212 Цивільного кодексу України).

За умовами пунктів 6.1, 6.2, 6.8, 6.9 договору:

6.1. Строк надання послуг становить 120 (сто двадцять) календарних днів з дати отримання виконавцем попередньої оплати (авансу) відповідно до умов цього договору або підписання акту приймання судна в ремонт, в залежності від того, яка подія відбудеться першою, але не пізніше, ніж до 30.06.2016.

6.2. Дата початку надання послуг фіксується актом приймання судна в ремонт; закінчення ремонту актом про приймання судна з ремонту.

6.8. Виконавець після завершення надання повного обсягу послуг та підписання сторонами протоколів швартовних та ходових випробувань надає замовнику акт здачі-приймання наданих послуг в двох примірниках, який протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання замовник повинен підписати та один примірник підписаного акту здачі-приймання наданих послуг повернути виконавцю, або надати письмову мотивовану відмову в той же строк.

6.9. Після завершення надання послуг, проведення швартовних та ходових випробувань і складання протоколів швартовних та ходових випробувань, приймання судна Регістром Судноплавства України та підписання виконавчої ремонтної відомості, сторони підписують акт приймання судна з ремонту.

Відповідно до пункту 4.1 договору ціна цього договору становить 48303613,77 (сорок вісім мільйонів триста три тисячі шістсот тринадцять гривень сімдесят сім копійок) грн., без ПДВ, окрім цього ПДВ 9660722,75 (дев'ять мільйонів шістсот шістдесят тисяч сімсот двадцять дві гривні сімдесят п'ять копійок) грн., всього ціна цього договору 57964336,52 (п'ятдесят сім мільйонів дев'ятсот шістдесят чотири тисячі триста тридцять шість гривень пятдесят дві копійки) грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно розділу 12, договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та засвідчення печатками сторін, але виключно за умови надання виконавцем у день укладення цього договору оригіналу забезпечення відповідно до умов р.5 та р.7 цього договору, та діє до 31.12.2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами.

29 липня 2016 року сторони між собою уклали додаткову угоду № 1 до наведеного договору, згідно якої враховуючи виявлення тріщин на опорних буртах в галтельному переході Е/Г блоків циліндрів (верхній опорний бурт) ВДГ.ЛБ. Двигун 4L 20/27 - 1 шт. та ВДГ.ПрБ, Двигун 4L 20/27 1 шт. т/х «Тилигульский» (підтверджено дефектовочно-технологічною відомістю ремонту МТГ 16-04-21 (п. 11.25.4 РВ) ВДГ «МАN» 4L 20/27, протоколами магнітнопорошкового контролю від 18.03.2016 № 350/1 та № 351/1, результатами повторної дефектоскопії, виконаної за вимогою замовника, а саме протоколами магнітнопорошкового контролю від 08.07.2016 № 466 та 467, а також Актом огляду судна Регістру судноплавства України № 311-05607-16 від 08.07.2016, що є належними документальними підтвердженнями об'єктивних обставин, які спричинили продовження строку надання послуг за договором), домовились пункт 6.1 Договору від 10.02.2016 № 25-В-ФДЛ-16 викласти в наступній редакції: « 6.1. Строк надання Послуг становить 294 календарних дні (з 25.02.2016 (підписання Акту приймання Судна в ремонт) по 15.12.2016 включно). Підстава Додаток № 1, що є невід'ємною частиною цієї Додаткової угоди».

02 грудня 2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016, якою учасники внесли зміни як до основного договору, так і до додаткової угоди № 1 від 29.07.2016, враховуючи зміну типу (найменування) і реквізитів виконавця, а саме: слова «Публічне акціонерне товариство «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ» замінили словами «Приватне акціонерне товариство «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ».

Предметом даного позову виступає немайнова вимога позивача щодо розірвання вищенаведеного договору, оскільки сторони не досягли згоди щодо збільшення кошторису на виконання робіт за договором.

В якості підстав позовних вимог позивачем висунуто як норми частини 2 статті 651, так і норми частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про підряд.

Так, згідно з приписами статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10 лютого 2016 року, відповідач за актом приймання судна в ремонт від 25.02.2016, підписаного обома сторонами, передав позивачу, а останній прийняв в ремонт судно з/с «Тилигульский».

Акт здачі-приймання № 1 наданих послуг від 14.12.2016 за т/х «Тилигульский» відповідно до договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016, підписаний обома сторонами, свідчить, що загальний обсяг наданих (та, відповідно, прийнятих) за договором послуг складає 22592660,99 грн.

Листом за вих. № 74 від 06.01.2017 відповідач, посилаючись на умови пункту 1.5 договору, повідомив позивача про зупинення надання послуг до затвердження у встановленому порядку річного фінансового плану ДП Адміністрація морських портів України на 2017 рік.

Згодом позивач направив відповідачу пропозицію за вих. № 157 від 27.02.2017, якою на підставі статті 188 Господарського кодексу України пропонував розірвати договір № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 за згодою сторін. Причина такого звернення полягала у тому, що невизначеність питань щодо подальшого фінансування та орієнтовного строку надання послуг за договором № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 ставить під загрозу можливість реалізації виробничої програми ПрАТ ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ на 2017 рік і належне виконання зобовязань ПрАТ ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ перед іншими замовниками згідно укладених у 2017 році договорів на надання судноремонтних послуг.

В цій пропозиції заявник вважає, що на даний час істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016. зміна обставин вважаться істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідач надав письмову відповідь за вих. № 1207 від 29.03.2017 на пропозицію позивача, в якій, посилаючись на пункт 1.5 договору та пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України № 899 від 03.10.2012 «Про порядок здійснення витрат субєктами господарювання державного сектору економіки у разі не затвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку», зазначив, що обставини, викладені у листі, не можуть бути підставою для розірвання договору за згодою сторін.

В своєму листі № 252 від 03.04.2017 позивач повторно звернув увагу відповідача на бажання розірвати договір, посилаючись на частину 5 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Свобода договору відноситься до однієї із загальних засад цивільного законодавства, закріплених у ст. 3 Цивільного кодексу України, до яких також відносяться: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, та врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

За приписами статей 11, 12 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інший правочин. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

За змістом статей 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, волевиявлення учасника якого має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, оскільки відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Укладаючи договір № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016, підписуючи як умови основного договору, так і додаткових угод до нього, позивач усвідомлював про події, які його очікують. Позивач за умовами договору був обізнаний як про строки та вартість виконання робіт, так і про можливу відкладальну обставину (пункт 1.5 договору).

Так, у відповідності до ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала. Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

Посилання позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог на обставини щодо недосягнення між сторонами згоди щодо збільшення кошторису на виконання робіт за договором та значного збільшення строку виконання робіт, що на думку товариства призвело до істотної зміни обставин, не є доведеними та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки:

По-перше, пунктом 4.1 договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 сторони встановили ціну договору в розмірі 57964336,52 грн., яка в подальшому, при укладанні додаткової угоди № 1 від 29.07.2016, не була збільшена. Навпаки, пунктом 2 додаткової угоди № 1 від 29.07.2016 сторони підтвердили, що зміна істотних умов договору, визначена пунктом 1 цієї додаткової угоди, та укладення цієї додаткової угоди, не тягне за собою збільшення ціни договору.

Матеріали справи також не містять письмової вимоги виконавця до замовника щодо збільшення кошторису по договору, відсутня й офіційна відмова відповідача від збільшення такого кошторису.

Листи позивача за вих. № 851 від 25.11.2016 та за вих. № 867 від 02.12.2016, копії яких були надані останнім у судовому засіданні, за своїм змістом не можуть вважатися такою вимогою у розумінні частини 5 статті 844 Цивільного кодексу України.

По-друге, строк надання послуг, який становив 294 календарних дні, сторонами також був врегульований пунктом 1 додаткової угоди № 1 від 29.07.2016.

Умови договору № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016 фактично передбачали, що може настати відкладальна обставина щодо надання послуг до затвердження в установленому порядку річного фінансового плану ДП Адміністрація морських портів України.

Отже, істотна зміна обставин за договором № 25-В-ФДЛ-16 від 10.02.2016, на яку посилається позивач, не доведена останнім.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Під розірванням господарського договору слід розуміти припинення зобов'язань, які сторони прийняли на себе за договором.

Відповідно до статті 652 цього кодексу у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 у справі № 6-167цс13, яка відповідно до приписів статті 111-28 ГПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Однак, позивачем не доведено обставин та доказів, які б свідчили про одночасну наявність у спірних відносинах усіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору за рішенням суду.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою спірний договір є договором підряду.

Порядок і наслідки розірвання договору підряду визначаються як нормами статей 844, 852, 858 ЦК України, так і за домовленістю сторін (пункти спірного договору 7.2.2 та 7.4.4 у разі невиконання як замовником так і підрядником умов договору).

За правилами статей 34, 36 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що саме зазначена у листі № 157 від 27.02.2017 обставина є перешкодою для виконання робіт, передбачених договором, розірвання якого він вимагає.

Відсутні докази недосягнення згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які на погляд позивача істотно змінилися.

Відтак, доводи позивача щодо обставин, які він не міг передбачити, а саме: підвищення вартості матеріалів і устаткування та вартості послуг субпідрядних організацій, які виникли у зв'язку зі значним збільшенням строку надання послуг з 3-ох місяців до 6-ти місяців (після підписання додаткової угоди № 1 від 29.07.2016), судом відхиляються.

Клопотання ж позивача про перенесення розгляду справи для надання листів від підрядних організацій та доказів звернення до відповідача з листами, копії яких було надано в справу, не було судом задоволено з вищенаведених причин відсутності у суду необхідності у цих доказах.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність визначення позивачем умов, у розумінні статті 652 ЦК України, що слугують підставою для розірвання договору, а тому відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Розглянувши даний спір про розірвання договору залежно від предмету та підстав позову, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, застосувавши норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову оскільки позивач не довів наявності всіх умов, які визначені частиною 2 статті 652 ЦК України, необхідних для розірвання спірного договору.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 03 липня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова