ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 04/01/5026/1089/2011
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого),
Погребняка В.Я., Ткаченко Н.Г.
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Стромат"
на постанову та ухвалуКиївського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 року Господарського суду Черкаської області від 28.02.2017 року
за заявоюПриватного підприємства "Під ключ" в особі ліквідатора Назаренка С.А.
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Стромат"
про визнання недійсною угоди про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року
у справі Господарського суду № 04/01/5026/1089/2011 Черкаської області
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокол"
провизнання банкрутом Приватного підприємства "Під ключ"

ліквідаторНазаренко С.А.
у судовому засіданні взяли участь представники:

ТОВ "Будівельна компанія "Стромат": Дейнеко П.В. (довіреність від 05.08.2016 року),
ПП "Під ключ" в особі ліквідатора Назаренка С.А.:Плесюк О.С. (довіреність від 16.06.2017 року).
В С Т А Н О В И В :

ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.05.2011 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокол" (далі - ініціюючого кредитора) порушено провадження у справі №04/01/5026/1089/2011 про банкрутство Приватного підприємства "Під ключ" (далі - боржника, ПП "Під ключ") за загальною процедурою відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) (далі - Закон про банкрутство), введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядника майна боржника.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.03.2015 року введено процедуру санації боржника строком на шість місяців.

Справа перебуває на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду Черкаської області від 12.11.2015 року (залишена без змін постановою апеляційного суду від 01.03.2016 року); ухвалою місцевого господарського суду від 23.08.2016 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду від 26.09.2016 року, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Назаренка С.А.

03.02.2017 року до місцевого господарського суду надійшла заява ліквідатора ПП "Під ключ" Назаренка С.А. за №02-03/137 від 02.02.2017 року про визнання недійсним договору, в якій ліквідатор просив визнати недійсною угоду про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року, укладену між ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" та ПП "Під ключ", на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини 1 статті 20 Закону про банкрутство в редакції з 19.01.2013 року, обґрунтовуючи вчиненням спірного правочину від імені ПП "Під ключ" його керівником на стадії розпорядження майном боржника без погодження з розпорядником майна, внаслідок чого ПП "Під ключ" відмовилося від власних майнових вимог на суму 1 528 880, 86 грн., що призвело до погіршення фінансового стану боржника та його неспроможності задовольнити вимоги кредиторів в процедурі банкрутства (вх. №2645/17) (том 37, а.с. 1 - 13).

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.02.2017 року (суддя Хабазня Ю.А.) заяву боржника в особі ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Назаренка С.А. від 02.02.2017 року №02-03/137 задоволено, визнано недійсною угоду про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року, укладену між ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" та ПП "Під ключ"; стягнено з ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" на користь ПП "Під ключ" 3 200 грн. судових витрат (том 37, а.с. 207 - 213).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" (далі - скаржник) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції від 28.02.2017 року як таку, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та при неповному з'ясуванні обставин справи, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви боржника в особі ліквідатора Назаренка С.А. №02-03/137 від 02.02.2017 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 року (колегія суддів у складі: головуючого судді - Сотнікова С.В., суддів: Остапенка О.М., Пантелієнка В.О.) апеляційну скаргу ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 28.02.2017 року у даній справі залишено без змін (том 44, а.с. 20 - 26).

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову апеляційного суду від 06.04.2017 року та ухвалу суду першої інстанції від 28.02.2017 року, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви боржника в особі ліквідатора Назаренка С.А. №02-03/137 від 02.02.2017 року, обґрунтовуючи порушенням судами попередніх інстанцій положень статей 16, 204, 267, 601, 602 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України, статей 1, 12, 22, 23, 25 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року, статей 1, 19 Закону про банкрутство в редакції з 19.01.2013 року, та неповнотою дослідження обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Скаржник доводив відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним з посиланням на обставини його укладення директором підприємства-боржника в межах наданих йому статутом повноважень, внаслідок чого відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" до ПП "Під ключ", які є поточними за своєю правовою природою, тому на них не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство ПП "Під ключ". Також, скаржник зазначив про прийняття оскаржуваних судових рішень з порушенням положень цивільного законодавства про позовну давність за вимогами ліквідатора ПП "Під ключ" про визнання спірної угоди недійсною та з недодержанням правил щодо підвідомчості спору, так як заявлені ліквідатором банкрута вимоги підлягали розгляду в порядку позовного провадження, а не в межах даної справи про банкрутство.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову апеляційного суду від 06.04.2017 року та ухвалу суду першої інстанції від 28.02.2017 року на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, вислухавши представників ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" - Дейнеко П.В. та ПП "Під ключ" в особі ліквідатора Назаренка С.А. - Плесюка О.С., дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 11 Розділу X Прикінцеві та Перехідні положення Закону про банкрутство (в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Матеріалами справи підтверджується та судами встановлено, що справа про банкрутство ПП "Під ключ" перебуває на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою місцевого господарського суду від 12.11.2015 року. Отже, до підприємства-боржника повинні застосовуватися положення Закону про банкрутство, які регулюють хід процедури розпорядження майном, в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року, який набрав чинності з 19.01.2013 року, а на стадії ліквідаційної процедури ПП "Під ключ" застосовуються норми Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 41 Закону про банкрутство в редакції з 19.01.2013 року, ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника.

Положеннями частини 13 статті 13 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року передбачено обов'язок керівника або органу управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладати угоди щодо передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного капіталу господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

Отже, законодавцем обмежено компетенцію керівника (органів управління) боржника на вчинення господарської діяльності з окремих питань, зокрема, щодо укладення угод, визначених частиною 13 статті 13 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року, та зобов'язано погоджувати таку діяльність з розпорядником майна.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у Постанові №09/035 від 03.02.2009 року у справі №2-6/1990-2007.

Відтак, у випадку укладення керівником (органом управління) підприємства-боржника угоди, щодо якої законодавством про банкрутство встановлено обов'язкову вимогу її погодження з розпорядником майна, на стадії ліквідаційної процедури ліквідатор, як особа, уповноважена на організацію здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, виручених від продажу активів боржника, вправі звернутися до господарського суду з вимогою про визнання такої угоди недійсною в порядку статті 215 ЦК України з підстав недодержання при її укладенні вимог частини 13 статті 13 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року.

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013 року статтю 16 ГПК України доповнено частиною такого змісту: "справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство", а також доповнено частину 1 статті 12 пунктом 7 про підвідомчість господарським судам справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено, однак передбачено винятки щодо спорів, пов'язаних з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів) за позовом контролюючих органів, визначених Податковим кодексом України.

Отже, законодавець змінив норми процесуального права в частині виключної підсудності і такі зміни поширюються на всі правовідносини у майнових спорах з боржником, які розглядаються судами у справах про банкрутство після 19.01.2013 року, незалежно від того, що до боржника можуть застосовуватися окремі положення матеріального та процесуального права, визначені Законом про банкрутство в редакції, яка існувала до набрання чинності Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року, та в силу пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень продовжує застосовуватися до окремих боржників.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові №16/047 від 13.04.2016 року у справі №908/4804/14, який, проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 ГПК України в системному аналізі з положеннями Закону про банкрутство №2343-ХІІ (у редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 року), зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Висновки Верховного Суду України у Постанові від 13.04.2016 року у справі №908/4804/14 щодо застосування норм процесуального права, відповідно до статті 11128 ГПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують положення статей 12, 16 ГПК України.

Отже, заявлена ліквідатором Назаренком С.А. в межах справи про банкрутство вимога про визнання недійсною угоди про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року, укладеної між ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" та ПП "Під ключ", підлягала розгляду з врахуванням виключної підсудності такої вимоги суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство боржника, що й було здійснено судами першої та апеляційної інстанцій.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, ухвалою місцевого господарського суду від 23.05.2011 року порушено справу про банкрутство ПП "Під ключ" за загальною процедурою відповідно до Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та накладено арешт на все майно боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядника майна боржника; ухвалою суду від 19.03.2015 року введено процедуру санації ПП "Під ключ"; постановою місцевого господарського суду від 12.11.2015 року боржника визнано банкрутом та введено щодо нього ліквідаційну процедуру; ухвалою суду від 23.08.2016 року ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Назаренка С.А.

Матеріалами справи підтверджується та судами встановлено, що 03.02.2017 року на виконання вимог статті 41 Закону про банкрутство в редакції з 19.01.2013 року ліквідатор ПП "Під ключ" Назаренко С.А. звернувся до місцевого господарського суду із заявою за №02-03/137 від 02.02.2017 року про визнання недійсним договору, в якій просив визнати недійсною угоду про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року, укладену між ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" та ПП "Під ключ", на підставі статей 203, 215 ЦК України та частини 1 статті 20 Закону про банкрутство в редакції з 19.01.2013 року (том 37, а.с. 1 - 13).

Отже, заява ліквідатора банкрута Назаренка С.А. №02-03/137 від 02.02.2017 року як така, що подана після 19.01.2013 року, підлягала розгляду в межах даної справи про банкрутство ПП "Під ключ" з урахуванням змін до статей 12, 16 ГПК України щодо виключної підсудності спорів з майновими вимогами до боржника (ліквідатор, як уповноважена особа на здійснення ліквідаційної процедури, заявив вимогу про визнання недійсним правочину, за яким боржник провів зарахування зустрічних однорідних вимог із ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" на суму понад 1,5 млн. грн.) та положень частини 1 статті 20, частини 2 статті 41 Закону про банкрутство в редакції з 19.01.2013 року.

Відтак, доводи скаржника за змістом касаційної скарги про непідвідомчість даного спору розгляду у справі про банкрутство як такого, що підлягає розгляду в окремому позовному провадженні, є помилковими та не відповідають вимогам зазначених норм процесуального права та практики Верховного Суду України згідно Постанови №16/047 від 13.04.2016 року у справі №908/4804/14.

Розглядаючи в ліквідаційній процедурі ПП "Під ключ" у справі про банкрутство №04/01/5026/1089/2011 вимогу ліквідатора Назаренка С.А. про визнання правочину недійсним, суди встановили обставини укладення на стадії розпорядження майном ПП "Під ключ" 27.06.2013 року між ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" та ПП "Під ключ" угоди про залік взаємних вимог, відповідно до якої сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, керуючись вимогами ЦК України, дійшли згоди про зарахування взаємних однорідних вимог, що випливають з договору на виконання підрядних робіт №01/02/13 від 01.02.2013 року, за яким ПП "Під ключ" є боржником, а ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" є кредитором, за виконані підрядні роботи на суму 1 754 544, 63 грн., та договору про відступлення права вимоги №2/03-ВВ від 01.03.2013 року, за яким ПП "Під ключ" є кредитором, а ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" є боржником, з виконання грошових зобов'язань із сплати на користь ПП "Під ключ" ціни права вимоги на суму 1 528 880, 86 грн. (том 37, а.с. 6 - 7).

Судами встановлено, що пунктом 3 оспорюваної угоди сторони погодили вважати виконаними зобов'язання ПП "Під ключ" перед ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" щодо часткової сплати грошових коштів за виконані підрядні роботи за договором на виконання підрядних робіт №01/02/13 від 01.02.2013 року на суму 1 528 880, 86 грн., а також зобов'язання ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" перед ПП "Під ключ" в частині сплати на користь ПП "Під ключ" ціни права вимоги за договором відступлення права вимоги №2/03-ВВ від 01.03.2013 року на суму 1 528 880, 86 грн.

Отже, за результатами заліку зустрічних однорідних вимог ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" та ПП "Під ключ" мали намір припинити зобов'язання за зазначеними договорами підряду та відступлення права вимоги на суму 1 528 880, 86 грн.

Разом з тим, суди не встановили наявності у ПП "Під ключ" зобов'язань щодо сплати грошових коштів за виконані ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" підрядні роботи на суму 1 528 880, 86 грн., за якими відбулося зарахування (не надано самого договору підряду та первинних документів в обґрунтування виконання підрядних робіт), у зв'язку з чим дійшли висновку про недодержання сторонами вимог статті 601 ЦК України при укладенні оспорюваної угоди про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року.

Судами встановлено, що в обґрунтування вимоги про визнання спірного правочину недійсним ліквідатор банкрута зазначив про підписання угоди про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року від імені ПП "Під ключ" його директором Василевським П.Ю. за відсутності у нього повноважень на укладення договору на відчуження активів підприємства-боржника на суму понад 100 грн. без рішення засновників, а також про вчинення спірного правочину на стадії розпорядження майном в процедурі банкрутства ПП "Під ключ" без погодження із розпорядником майна боржника.

Відтак, за твердження ліквідатора Назаренка С.А., внаслідок укладення колишнім керівником ПП "Під ключ" оспорюваної угоди про залік взаємних вимог боржник відмовився від власних майнових вимог, а саме грошових вимог до ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" на суму 1 528 880, 86 грн., у зв'язку з чим погіршився фінансовий стан підприємства-боржника, а його коштів є недостатньо для розрахунку з кредиторами.

Задовольняючи заяву ліквідатора банкрута про визнання недійсною угоди про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами вчинено оспорюваний правочин в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою місцевого господарського суду від 23.05.2011 року про порушення справи про банкрутство ПП "Під ключ", що не узгоджується з правовою природою мораторію як періоду часу, протягом якого забороняється задоволення вимог кредиторів поза межами справи про банкрутство боржника.

При цьому, місцевий господарський суд зазначив, що за спірним правочином майнові права ПП "Під ключ" на суму 1 528 880, 86 грн. були безоплатно відчужені на користь ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" та під час дії арешту на майно ПП "Під ключ", накладеного ухвалою суду від 23.05.2011 року з метою забезпечення вимог кредиторів боржника, що не відповідає положенням статті 12 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року, а також вимогам частини 1 статті 203 ЦК України до змісту правочину та є підставою для визнання оспорюваної угоди недійсною в порядку статті 215 цього Кодексу.

Апеляційним судом також встановлено, що відповідно до пунктів 2.4., 3.3. Статуту ПП "Під ключ", для забезпечення діяльності підприємства за рахунок внеску засновників створено статутний капітал в розмірі 100 грн. та визначено повноваження директора підприємства на укладення без попереднього погодження із засновниками будь-яких договорів на суму, що не перевищує розмір статутного капіталу ПП "Під ключ".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з балансом ПП "Під ключ" за I півріччя 2013 року балансова вартість активів підприємства становила 139 784,2 тис. грн., а 1% від зазначеної суми складає 1 397 842 грн.

З матеріалів справи вбачається та судами встановлено обставини укладення директором ПП "Під ключ" Василевським П.Ю. на стадії розпорядження майном боржника оспорюваної угоди про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року на суму 1 528 880, 86 грн., що перевищує 1% від балансової вартості активів ПП "Під ключ" у I півріччі 2013 року (том 37, а.с. 6 - 7).

Разом з тим, судами не встановлено подання сторонами спірного правочину доказів погодження його вчинення із розпорядником майна ПП "Під ключ", що не відповідає вимогам частини 13 статті 13 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року та свідчить про проведення зарахування зустрічних вимог від імені ПП "Під ключ" його керівником з перевищенням наданих йому статутом підприємства повноважень.

Доводи апеляційної скарги про пропуск ліквідатором банкрута Назаренком С.А. позовної давності за вимогами до ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" про визнання недійсною угоди про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року апеляційний суд відхилив, виходячи з положень пункту 2 частини 1 статті 263 ЦК України про зупинення перебігу позовної давності на період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів (з моменту його введення ухвалою від 23.05.2011 року про порушення справи про банкрутство ПП "Під ключ" і до 19.03.2015 року), та зважаючи на обставини одержання 14.12.2016 року ліквідатором Назаренком С.А. від Уманської ОДПІ документів, що стосуються даного спору про визнання правочину недійсним.

З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини укладення керівником боржника на стадії розпорядження майном ПП "Під ключ" оспорюваної угоди про зарахування зустрічних вимог з ТОВ "Будівельна компанія "Стромат" на суму понад 1,5 млн. грн., що перевищує 1% балансової вартості активів ПП "Під ключ" на момент вчинення спірного правочину без погодження із розпорядником майна боржника, а також обставини відчуження активів ПП "Під ключ" (права вимоги грошових коштів до ТОВ "Будівельна компанія "Стромат") в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів та накладеного судом арешту на майно боржника, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання недійсною угоди про залік взаємних вимог від 27.06.2013 року на підставі статей 203, 215 ЦК України та частини 13 статті 13 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 року.

Доводи касаційної скарги про необґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду вимоги ліквідатора ПП "Під ключ" Назаренка С.А. про визнання оспорюваного правочину недійсним з посиланням на докази, прийняті до уваги та спростовані судами, зводяться до намагання переконати Вищий господарський суд України здійснити оцінку (переоцінку) доказів та обставин справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно статті 1117 ГПК України, а отже, такі доводи є необґрунтованими.

З огляду на таке, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 року та ухвала Господарського суду Черкаської області від 28.02.2017 року у справі №04/01/5026/1089/2011 прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому правові підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Стромат" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 року та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 28.02.2017 року у справі №04/01/5026/1089/2011 залишити без змін.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Я. Погребняк

Н.Г. Ткаченко