РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017Справа №910/4850/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайн Україна»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»

про відшкодування майнової шкоди 452 912,73 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Павленко І.О. - по дов.; Пирогов О.В. - по дов.

від відповідача: Стасюк П.Ю. - по дов., Остравщук О.П. - по дов.

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролайн Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» про відшкодування майнової шкоди в розмірі 359 785,83 грн.

Ухвалою суду від 30.03.2017р. було порушено провадження по справі №910/4850/17 та призначено її розгляд на 18.04.2017р.

Представником відповідача 18.04.2017р. через відділ діловодства суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також подано відзив на позов.

Представником позивача у судовому засіданні 18.04.2017р. було подано усні пояснення по суті справи, відповідно до яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, згідно яких проти задоволення позовних вимог заперечував.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 18.04.2017р. було оголошено перерву до 15.05.2017р.

Представником позивача 15.05.2017р. через відділ діловодства суду було подано додаткові письмові пояснення по справі.

Представником відповідача 15.05.2017р. через канцелярію суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було розглянуто та задоволено судом.

Представником позивача у судовому засіданні 15.05.2017р. було подано усні пояснення по суті справи, відповідно до яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представник відповідача під час розгляду справи у судовому засіданні 15.05.2017р. проти задоволення позовних вимог заперечував.

За приписами ч.1 ст.27 Господарського процесуального кодексу України якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

З представлених до матеріалів справи документів вбачається, що спірні правовідносини виникли з договору №01/11 від 01.11.2016р., на підставі умов якого відповідач надавав транспортно-експедиторські послуги, пов'язані з перевезенням вантажу позивача. Зокрема, зі змісту позовної заяви вбачається, що під час здійснення перевезення Товариству з обмеженою відповідальністю «Агролайн Україна» залізничним транспортом останньому було завдано шкоди з огляду на псування вантажу - кукурудзи третього класу у кількості 65,1 т.

Відповідно до п.1 статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», який затверджено Постановою №735 від 02.09.2015р. Кабінету Міністрів України «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014р. «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно п.5 статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» метою діяльності товариства є задоволення потреб держави, юридичних і фізичних осіб у безпечних та якісних залізничних перевезеннях у внутрішньому та міжнародному сполученні, роботах та послугах, що виконує (надає) товариство, забезпечення ефективного функціонування та розвитку залізничного транспорту, створення умов для підвищення конкурентоспроможності галузі, а також отримання прибутку від провадження підприємницької діяльності.

Таким чином, приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог, суд дійшов висновку, що рішення по справі може вплинути на права та обов'язки Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ), а отже, доцільним є залучення вказаної особи до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою від 15.05.2017р. залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та відкладено розгляд справи на 29.05.2017р.

Представником позивача 26.05.2017р. через відділ діловодства суду було подано додаткові письмові пояснення по справі, крім того, у судовому засіданні представником заявника подано заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом як така, що відповідає приписам ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

Представниками сторін подано спільне клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів, яке судом розглянуто та задоволено.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 29.05.2017р. судом було оголошено перерву до 06.06.2017р.

Ухвалою від 29.05.2017р. строк розгляду справи було продовжено на 15 календарних днів.

Представником позивача 29.05.2017р. було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача збитки в сумі 452 912,73 грн.

Вказана заява була прийнята судом як така, що відповідає приписам ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

Представником третьої особи 06.06.2017р. через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

Представником позивача у судовому засіданні 06.06.2017р. було надано усні пояснення по суті спору, відповідно до змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог надав заперечення.

Представником третьої особи було надано пояснення по суті спору.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.06.2017р. було оголошено перерву до 19.06.2017р.

Представник третьої особи у судове засідання 19.06.2017р. не з'явився, проте, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представником позивача було надано усні пояснення по справі, згідно змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача під час розгляду справи у судовому засіданні 19.06.2017р. проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

За висновками суду, незважаючи на те, що третя особа не з'явилась у судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у судовому засіданні 19.06.2017р., а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 19.06.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» (експедитор) було укладено договір №01/11 на транспортно-експедиційне обслуговування, згідно п.1.1 якого клієнт доручає, а експедитор зобов'язується за рахунок клієнта надати транспортно-експедиторські послуги, пов'язані з перевезенням вантажу (зернові) клієнта.

За умовами п.1.2 протягом всього строку роботи експедитора з вантажем (зерном) клієнта, право власності на нього належить клієнту.

У п.п.3.1, 3.3 договору №01/11 від 01.11.2016р. вказано, що загальна договірна ціна за правочином є фіксованою і складається з договірних цін у додатках до договору. Розрахунки між експедитором і клієнтом здійснюються в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами й діє до 31.12.2016р., а в частині зобов'язань за договором, що є невиконаними на зазначену дату - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п.5.1 договору №01/11 від 01.11.2016р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №01/11 від 01.11.2016р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з надання транспортно-експедиторських послуг.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору №04/04 від 01.04.2016р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пріорі-Компані» (виконавець), виконавець зобов'язується за плату та за рахунок замовника виконати послуги, пов'язані з транспортно-експедиційним обслуговуванням перевезення вантажів залізничним транспортом.

Згідно змісту вказаного правочину останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01.04.2017р.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №01/11 від 01.11.2016р. сторонами у додатку №1 від 01.11.2016р. було погоджено надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажу, а саме кукурудзи третього класу у кількості 1210 тонн (19 вагонів) за маршрутом Жмеринка (330009) - Іллічівськ (402000). В означеному додатку погоджено, строк відвантаження до 09.11.2016р.

01.11.2016р. відповідачем було подано Товариству з обмеженою відповідальністю «Пріорі-Компані» заявку в межах договору №04/04 від 01.04.2016р. на надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні кукурудзи третього класу у кількості 1210 тонн (19 вагонів) за маршрутом Жмеринка (330009) - Іллічівськ (402000).

За твердженнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, на виконання умов договору №01/11 від 01.11.2016р., зокрема, додатку №1 від 01.11.2016р. до нього, Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» було забезпечено подачу вагонів зі станції відправлення Жмеринка для завантаження кукурудзи. Зокрема, відповідно до складеної на перевезення вантажу позивача залізничної накладної №33161076 від 06.11.2016р. було завантажено, в тому числі, вагон №95541124.

Згідно відбитку штемпеля залізничної станції прибуття Іллічівськ (402000) вантаж прибув за місцем призначення 09.11.2016р.

11.11.2016р. представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріорі компані» було складено акт огляду пошкодженого залізничного вагону, в якому вказано про виявлення пошкодження даху вагону - отвори навколо двох центральних люків. Означений акт було підписано представниками вказаних юридичних осіб, представник Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від підписання акта відмовився.

11.11.2016р. комісією у складі представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» (вантажоодержувач згідно залізничної накладної), представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна», експедитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріорі компані» проведено комісійний відбір проб кукурудзи з вагону на станції відвантаження Жмеринка за залізничною накладною №33161076.

У вказаному акті вказано, що під час відбору проб з верхніх люків виявлено пошкодження вагону (отвори в районі двох центральних люків), що призвели до затікання та підмочування вантажу, що не дає можливості об'єктивного визначення якості вантажу.

17.11.2016р. позивачем було повідомлено відповідача про переадресацію вагону №95541124 на станцію Липовець (420402).

Як вбачається зі змісту наказу №552 від 18.11.2015р. за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріорі компані» вагон №95541124 було перенаправлено на станцію Липовець (420402).

22.11.2016р. представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» та вагонного депо станції Іллічівськ (402000) було складено акт №831 про пошкодження вагона №95541124, згідно змісту якого ремонту підлягали колісні пари вагону. Одночасно, у вказаному акті визначено, що пошкодження вагону виникло з вини Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс». У зв'язку з наведеним переадресація означеного вагона була призупинена.

За твердженнями заявника, 02.12.2016р. останнім було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» повідомлення про відмову від переадресації вагону №95541124 на станцію Липовець (420402).

06.12.2016р. експедитором отримано від замовника претензію про відшкодування збитків в розмірі 410 875,50 грн.

Листом №12/12-16 від 12.12.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна» звернулось до відповідача з повідомленням про те, що вагон №95541124 до станції Липовець (420402) так і не надійшов та просило надати щодо відомості прийняття означеного вагону на ремонт.

За твердженнями заявника, разом з листом №147 від 06.12.2016р. клієнтом було отримано від відповідача телеграму про те, що 09.12.2016р. вагон №95541124 прибуде до станції Липовець (420402).

Наказом №1876 від 12.12.2016р. вагон №95541124 було перенаправлено на станцію Жмеринка (330009).

Листом №13 від 16.01.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна» було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» про те, що 17.01.2017р. вагон №95541124, який прибув на станцію Жмеринка (330009), буде розпломбований.

Наразі, за твердженнями позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором №01/11 від 01.11.2016р., Товариству з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна» було завдано збитків на загальну суму 452 912,73 грн., які складаються з вартості зіпсованої кукурудзи - 310 058,28 грн., витрат на доставку товару з елеватора Жмеринка до порту Іллічівськ - 17186,40 грн., порт Іллічівськ - станція Липовець - 32541,15 грн. та збитків сплачених вантажоотримувачу за зберігання вантажу в рухому складі та маневрову роботу в сумі 93 126,90 грн.

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Одночасно, відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань. Вказану позицію наведено в Оглядовому листі №01-06/20/2014 від 14.01.2014р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків».

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33, 54 Господарського процесуального кодексу України, при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивачем повинно бути доведено, протиправність поведінки Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп»; наявність заподіяних позивачу діями відповідача збитків в заявленому до стягнення розмірі; причинно-наслідковий зв'язок між ними. Одночасно, при розгляді спору стосовно стягнення збитків правової оцінки також вимагає вина заподіювача збитків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків, заявник посилався на неналежне виконання відповідачем обов'язків за договором №01/11 від 01.11.2016р., зокрема, незабезпечення збереження експедитором вантажу, невиконання вимог замовника щодо переадресації вагону, що як наслідок потягнуто за собою витрати на зберігання вантажу в рухому складі та маневрову роботу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст.926 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку. За необхідності відступати від вказівок клієнта, зокрема в разі виникнення загрози пошкодження вантажу, безпеці людей і довкіллю, експедитор зобов'язаний попередньо отримати згоду клієнта на таке відступлення. У разі якщо немає можливості попередньо повідомити про це або якщо відповідь на такий запит не отримано експедитором у належний за наявними обставинами строк, експедитор має право діяти на свій розсуд, повідомивши клієнта про свої дії, як тільки таке повідомлення стане можливим. Договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші обов'язки експедитора.

Статтею 932 Цивільного кодексу України передбачено, що експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування.

За порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу (ст.935 Цивільного кодексу України).

Наразі, за твердженнями заявника псування вантажу сталось внаслідок того, що фактично відповідачем (залученою останнім до фактичного виконання замовлення особою) не було здійснено перевірки вагону на предмет наявності технічних несправностей, внаслідок чого кукурудза у кількості 65,1 т, завантажена до вагону №95541124, була зіпсована через затікання та підмочування вантажу з огляду в отвори в районі двох центральних люків.

Проте, за висновками суду, вказані твердження заявника, не свідчать про невиконання відповідачем умов договору №01/11 від 01.11.2016р., а отже, не вказують на протиправність поведінки Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп», як однієї з обов'язкових складових збитків. При цьому, суд виходить з наступного.

Згідно п.31 Статуту Залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником.

Відповідно до п.3.9 Роз'яснення №04-5/225 від 29.09.2008р. Президії Вищого господарського суду України «Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття. Вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари. Саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні. Згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження. Отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер). Якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника. Для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

Виходячи із наведеного, відправник зобов'язаний визначити не технічний стан вагону, а його придатність у комерційному відношенні для перевезення конкретного вантажу у комерційному відношенні. Вказану правову позицію наведено у п.3 Інформаційного листа №01-08/71 від 02.02.2010р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про відповідальність за порушення у галузі залізничного транспорту (за матеріалами узагальнення судової практики у справах, розглянутих господарськими судами України)».

Наразі, зі змісту договору №01/11 від 01.11.2016р. не вбачається обов'язку експедитора здійснювати огляд технічного стану рухомого складу, в якому здійснюється перевезення вантажу. Одночасно, такого обов'язку Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріорі-Компані» (як особи, залученої відповідачем до виконання замовлення позивача) також не передбачено у договорі №04/04 від 01.04.2016р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пріорі-Компані».

За приписами п.20 Правил складання актів, які затверджено Наказом №334 від 28.05.2002р. Міністерства транспорту України, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

Враховуючи наведену вище позицію та роз'яснення Вищого господарського суду України, судом прийнято до уваги пояснення учасників судового процесу, що комерційний акт пошкодження вагону №95541124 за наслідками виявлення пошкодження даху вагону - отвори навколо двох центральних люків, у відповідності до Правил складання актів складено не було.

Наразі, суд не приймає до уваги акт від 11.11.2016р. пошкодження залізничного вагону, складений та підписаний представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайн-Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Пріорі компані», в якому вказано про виявлення пошкодження даху вагону - отвори навколо двох центральних люків, в якості належного та допустимого у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказу наявності станом на момент завантаження вагону №95541124, технічних несправностей, про які вказано в акті, які могли б бути виявлені вантажовідправником при завантаженні, а не були прихованими.

При цьому, судом прийнято до уваги, що згідно п.28 Правил перевезення вантажів, які затверджено Наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082 вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу.

Тобто, за висновками суду твердження заявника у даному випадку про те, що саме відповідач є відповідальною особою за зіпсування вантажу, що був завантажений у вагон, в якому на станції прибуття було виявлено пошкодження, є безпідставними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

Одночасно, з приводу тверджень заявника стосовно того, що 65,1 т кукурудзи, які були завантажені у вагон №95541124, були зіпсовані саме внаслідок затікання та підмочування вантажу через отвори навколо центральних люків, суд також вважає зазначити наступне.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно зі ст.34 вказаного нормативно-правового акту господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

За висновками суду, відібрані 11.11.2016р. проби вантажу не можуть свідчити про псування всієї завантаженої до вагона кукурудзи внаслідок дії обставин, наведених в акті відбору, отже, у даному випадку акт відбору проб від 11.11.2016р. не є належним та допустимим у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказом псування 65,1 т кукурудзи, які були завантажені у вагон №95541124, саме внаслідок затікання та підмочування вантажу через отвори навколо центральних люків.

При цьому, судом прийнято до уваги, що за поясненнями позивача вагон №95541124 було заплановано до розпломбування лише 17.01.2017р., тоді як фактично його завантаження відбулось на початку листопада 2016р. Тобто, наведене на теперішній час дійсно унеможливлює достеменне встановлення обставин та причинно-наслідкового зв'язку, за яких було зіпсовано весь вантаж, чи то замочування всієї кукурудзи через отвори на даху вагону, чи її верхнього шару, що у подальшому потягло непридатність всієї маси зернових через перебування в одному вагоні.

Одночасно, виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, з приводу визначеної заявником вартості кукурудзи, суд зазначає, що за умовами контракту №01/11-AL від 01.11.2016р., представленого позивачем на підтвердження вартості зернових, ціна однієї метричної тонни зерна становить 145 доларів США. При визначені вартості зіпсованого вантажу, заявником було зазначено, що станом на дату подачі претензії про відшкодування збитків, курс долара США по відношенню до гривні становив 27,37 грн. Проте, з матеріалів справи вбачається, що претензія про відшкодування збитків, направлена відповідачу, була датована 02.12.2016р., тоді як згідно даних Національного банку України офіційний курс гривні по відношенню до долара США на цей день становив 2563,8209 грн. за 100 доларів США.

До того ж, наданий заявником висновок №В-251 від 24.05.2017р. Винницької торгово-промислової палати також не є належним доказом вартості саме зіпсованої кукурудзи, оскільки містить відомості саме щодо оптово-роздрібних цін на такий товар у певний період, а не визначає вартості зіпсованого зерна.

Вказане свідчить про доказову необґрунтованість розміру визначеної заявником вартості кукурудзи, як розміру збитків завданих неналежним виконанням відповідачем умов договору.

Враховуючи висновки суду щодо відсутності в діях Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» ознак протиправної поведінки, як обов'язкової складової відшкодування збитків, суд також дійшов висновку щодо відсутності підстав стягнення з відповідача витрат на доставку товару з елеватора Жмеринка до порту Іллічівськ - 17186,40 грн., порт Іллічівськ - станція Липовець - 32541,15 грн. та збитків сплачених вантажоотримувачу за зберігання вантажу в рухому складі та маневрову роботу в сумі 93 126,90 грн.

При цьому, у даному випадку судом враховано, що сторонами в укладеному між ними правочині не було погоджено обов'язку експедитора забезпечувати переадресування вагонів.

До того ж, судом вже зазначалось, що 22.11.2016р. представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» та вагонного депо станції Іллічівськ (402000) було складено акт №831 про пошкодження вагона №95541124, згідно змісту якого ремонту підлягали колісні пари вагону. Одночасно, у вказаному акті визначено, що пошкодження вагону виникло з вини Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс», тобто, у зв'язку з наведеним переадресація означеного вагона була призупинена, і ніяким чином не з вини відповідача.

Крім того, суд також не вбачає підстав для відшкодування саме відповідачем витрат позивача на оплату претензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Елеваторна компанія «Кусто Агро», оскільки останнє ані вантажовідправником, ані вантажоодержувачем, ані власником вантажу не є, отже, підстави для покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» відповідальності за витрати вчинені такою особою на зберігання вантажу в рухому складі та маневрову роботу у суду відсутні.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище у сукупності, враховуючи, що позивачем не було належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами доведено завдання внаслідок винних дій відповідача збитків у заявленому до стягнення розмірі, суд дійшов висновку щодо залишення без задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайн Україна» до Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» про стягнення збитків в сумі 452 912,73 грн.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

26.06.2017 р.

Суддя О.М. Спичак