ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 911/2247/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б.- головуючого
Алєєвої І.В. Поляк О.І.
за участю представників:
позивачаКиричек О.О. - довіреність від 14.12.2015 р.
відповідачаНовіков О.В. - довіреність від 14.06.2017 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп"
на постановувід 07.03.2017 Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 911/2247/16 господарського суду Київської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп"
простягнення 155 724,98 грн.
В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ТОВ "Атлантіс" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ТОВ "Астерс Груп" про стягнення 155 724,98 грн., з яких: заборгованість за договором у розмірі 84 715,65 грн.; пеня у розмірі 17 602,28 грн.; 3 % річних у розмірі 4 122,05 грн.; інфляційні втрати у розмірі 49 285,00 грн., посилаючись на приписи статей 525, 526, 530, 549 , 655 та 692 Цивільного коедксу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за укладеним між ТОВ "Атлантіс" та ДП "Фуршет Центр" договором поставки від 16.02.2012 р. № ФЦ008170 останньому було поставлено товар, який ДП "Фуршет Центр" не оплачений. В подальшому, між ДП "Фуршет Центр" та ТОВ "Астерс Груп" було укладено договір від 10.11.2014 р. № v486, відповідно до пункту 1.1 якого первісний боржник - ДП "Фуршет Центр" перевів на нового боржника - ТОВ "Астерс Груп" борг у розмірі 84 715,65 грн., який виник за договором поставки.

Позивач зазначав, що зобов'язання ТОВ "Астерс Груп" сплатити борг виникло наступного дня після підписання договору № v486 від 10.11.2014 р., тобто з 11.11.2014 р., проте борг сплачений станом на 24.06.2016 р. не був, у зв'язку з чим за період з 11.11.2014 р. по 24.06.2016 р. позивачем нараховано пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

21.07.2016 р. ТОВ "Атлантіс" було подано до господарського суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з ТОВ "Астерс Груп" 71 009,33 грн., у зв'язку зі сплатою відповідачем 14.07.2016 р. суми заборгованості у розмірі 84 715,65 грн. (а.с. 59).

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Астерс Груп" просило відмовити у її задоволенні вказуючи на сплату суми основного боргу у розмірі 84 715,65 грн. та посилаючись на те, що оскільки умовами договору про переведення боргу № v486 від 10.11.2014 р. строки сплати боргу не були погоджені, то встановити дату виникнення у відповідача обов'язку зі сплати відповідної суми боргу, а відтак і моменту, з якого відповідач прострочив виконання зобов'язання, не можливо.

Рішенням господарського суду Київської області від 28.09.2016 р. (суддя Колесник Р.М.) позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ТОВ "Астерс Груп" на користь ТОВ "Атлантіс" 4 122,05 грн. - 3% річних, 17 602,28 грн. пені, 49 017,00 грн. - інфляційних втрат.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, з рахуванням заяви про зменшення позовних вимог у зв'язку зі сплатою основного боргу, здійснивши перерахунок інфляційних втрат, зменшив їх розмір, встановивши обставини щодо виникнення у відповідача обов'язку сплатити борг наступного дня після укладення договору про переведення боргу, а саме 11.11.2014 р.

За апеляційною скаргою ТОВ "Астерс Груп" Київський апеляційний господарський суд (судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В., Гончаров С.А.) переглянувши рішення господарського суду Київської області від 28.09.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 07.03.2017 р. залишив його без змін з тих же підстав.

ТОВ "Астерс Груп" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить судові рішення у даній справі скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами вимог чинного законодавства та неповним з'ясуванням обставин справи.

Скаржник не погоджуючись з висновком судів про виникнення у відповідача зобов'язань зі сплати боргу з наступного дня після укладення договору про переведення боргу № v486 від 10.11.2014 р., зазначає, що зі змісту цього договору такого обов'язку не вбачається, а самим договором не визначені чіткі строки виконання зобов'язання з оплати заборгованості, у зв'язку з чим скаржник вважає занеобхідним застосування приписів статті 530 Цивільного кодексу України щодо виконання вимоги у семиденний строк з моменту пред'явлення вимоги, яка, в свою чергу, позивачем не пред'являлась.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Атлантіс" просить залишити її без задоволення, вказуючи на те, що обов'язок ДП "Фуршет Центр" договором поставки від 16.02.2012 р. № ФЦ008170 щодо оплати поставленого за видатковою накладною від 17.09.2013 р. № 6843 настав 18.09.2013 р. та сплив через 80 днів, тобто 06.12.2013 р., а враховуючи те, що відповідач прийняв на себе обов'язок зі сплати боргу на умовах основного договору - договору поставки, то обов'язок відповідача щодо сплати боргу у розмірі 84 715,65 грн. виник з моменту підписання договору про переведення боргу № v486 від 10.11.2014 р.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 16.02.2012 р. між ДП "Фуршет" (покупець) та ТОВ "Атлантіс" (постачальник) було укладено договір № ФЦ008170, відповідно до пункту 1.1 якого ТОВ "Атлантіс" зобов'язувалось в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням ДП "Фуршет", поставляти товар, а ДП "Фуршет" зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар і оплачувати його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Згідно з пунктом 5.1 договору перехід права власності на товар від постачальника до ДП "Фуршет" здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі ДП "Фуршет".

Відповідно до пункту 7.1 договору ДП "Фуршет" оплачує товар, що поставляється за цінами погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми.

Пунктом 7.9 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.03.2012 р.) передбачено, що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 80 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару.

17.09.2013 р. на виконання умов договору ТОВ "Атлантіс" поставлено ДП "Фуршет" продукцію на загальну суму 99 781,44 грн., що підтверджується видатковою накладною № 6843 та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв серія 01ААБР №854819 (а.с. 41-42).

ДП "Фуршет" частково оплатило поставку зазначеною продукції, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 84 715,65 грн.

Здійснюючи судовий розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції також встановлено, що 10.11.2014 р. між ДП "Фуршет"(первісний боржник), ТОВ "Астерс Груп" (новий боржник) та ТОВ "Атлантіс" (кредитор) було укладено договір про переведення боргу № v486, відповідно до пункту 1.1 якого ДП "Фуршет" переводить на нового боржника - ТОВ "Астерс Груп" борг у розмірі 84 715,65 грн., який виник за договором № ФЦ008170 від 16.02.2012 р. (основний договір), укладеним між Д" "Фуршет" та ТОВ "Атлантіс". Новий боржник приймає на себе зобов'язання сплатити кредитору суму боргу на умовах, передбачених основним та даним договором, а первісний боржник зобов'язується в порядку, в строки та на умовах, передбачених даним договором, відшкодувати понесені новим боржником витрати по сплаті його боргу перед кредитором.

Відповідно до пункту 2.1 цього договору, його підписанням новий кредитор - ТОВ "Астерс Груп" зобов'язується належним чином та добросовісно виконувати умови цього договору та основного договору.

Згідно з пунктом 4.1 договору, останній набуває чинності з моменту його підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Предметом спору у даній справі є вимога ТОВ "Атлантіс", з урахуванням зменшення позовних вимог, про стягнення з ТОВ "Астерс Груп" пені, 3 % річних та інфляційних втрат на підставі, зокрема, статей 549, 625 Цивільного кодексу України, з огляду на укладення договору про переведення боргу № v486 від 10.11.2014 р.

Статтею 712 вказаного Кодексу встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 вказаного Кодексу передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

За приписами статей 525 та 526 вказаного Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами під час розгляду справи, пунктом 7.9 договору поставки № ФЦ008170 від 16.02.2012 р., укладеного між ДП "Фуршет" та ТОВ "Атлантіс" (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.03.2012 р.) передбачено, що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 80 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару.

Поставка за цим договором була здійснена постачальником - ТОВ "Атлантіс" 17.09.2013 р. що підтверджується видатковою накладною № 6843 та товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв серія 01ААБР № 854819 (а.с. 41-42).

За приписами статей 251-253 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, виходячи зі змісту пункту 7.9 договору поставки № ФЦ008170 від 16.02.2012 р., укладеного між ДП "Фуршет" та ТОВ "Атлантіс", судова колегія вважає правомірним висновок судів стосовно того, що обов'язок ДП "Фуршет-Центр" з оплати товару поставленого згідно видаткової накладної № 6843 від 17.09.2013 р. настав 18.09.2013 р. та сплив через 80 днів, тобто 06.12.2013 р.

Згідно зі статтями 610 та 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки(пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України також унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією (частина 3 статті 232 Господарського кодексу України).

Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами під час розгляду справи, згідно із пунктом 1.1 договору про переведення боргу № v486, укладеного 10.11.2014 р. між ДП "Фуршет"(первісний боржник), ТОВ "Астерс Груп" (новий боржник) та ТОВ "Атлантіс" (кредитор), новий боржник - відповідач прийняв на себе зобов'язання сплатити кредитору суму боргу на умовах, передбачених основним та даним договором, а згідно з пунктом 2.1 сторони погодили, що підписанням договору новий кредитор - ТОВ "Астерс Груп" зобов'язується належним чином та добросовісно виконувати умови цього договору та основного договору

Таким чином, як встановлено судами, з огляду на те, що строк оплати поставленого товару за основним договором поставки у первісного боржника - ДП "Фуршет-Центр" сплив 06.12.2013 р., а за договором про переведення боргу від 10.11.2014 р. новий боржник взяв на себе зобов'язання з виконання основного договору поставки, у нового боржника - ТОВ "Астрерс Груп" обов'язок зі сплати боргу кредитору виник з моменту підписання договору від 10.11.2014 р., у зв'язку з чим суди дійшли висновку про правомірність нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних з 11.11.2014 р. та визнали необґрунтованими доводи відповідача про не погодження строків оплати боргу.

При цьому, за статтями 520-522 Цивільного кодексу України передбачені випадки та порядок заміни боржника у зобов'язанні із збереженням самого зобов'язання, а предметом регулювання договору переведення є саме борг (грошове зобов'язання), що виник на підставі основного договору, та дійсності цього зобов'язання на час укладення договору.

Тобто, укладаючи договір про переведення боргу новий боржник бере на себе зобов'язання, а також несе відповідальність за неналежне виконання такого зобов'язання, встановлену договором або законом.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає постанову суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, а також такими, що зводяться до непогодження із судовими рішеннями.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.03.2017 р. у справі № 911/2247/16 господарського суду Київської області залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

О. Поляк