ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р.Справа № 922/1148/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Деньковичу А.Й.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Приватної фірми "Орієнтир-93", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 193 132,68 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за дов. № 40-3273/138 від 08.08.2016 року

відповідача - ОСОБА_2, за дов. № б/н від 20.06.2017 року

за відсутності клопотання технічна фіксація не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач, комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, приватної фірма "Орієнтир-93", про стягнення коштів у розмірі 193 132,68 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги вмотивоване несплатою відповідачем вартості безпідставно спожитої теплової енергії.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 квітня 2017 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1148/17 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 18 квітня 2017 року. Розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє ухвалою суду від 22 травня 2017 року до 14 червня 2017 року; водночас, вказаною ухвалою суду, задоволено клопотання представника позивача про продовження строку розгляду спору (вх. № 16536 від 22 травня 2017 року), продовжено строк розгляду спору на 15 днів, до 20 червня 2017 року. 14 червня 2017 року ухвалою господарського суду Харківської області прийнято до розгляду заяву позивача (вх. № 19146 від 12 червня 2017 року), подальший розгляд справи продовжується з її урахуванням та відкладено розгляд даної справи до 20 червня 2017 року.

В призначене судове засідання 20 червня 2017 року представники сторін з'явилися, представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечує в повному обсязі та просить суд відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні 20 червня 2017 року представники сторін не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідач, приватна фірма "Орієнтир-93", на підставі договору оренди № 878 від 26 жовтня 2011 року, використовує нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-:-20 загальною площею 196,0 кв.м. в житловому будинку (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" інвентарний № 57997 від 19 травня 2011 року), розташоване за адресою: м. Харків, пр. Московський, 124-А, літ. "А-5". Згідно акту приймання-передачі до орендного користування нежитлового приміщення (будівлі) 26 жовтня 2011 року відповідач прийняв нежитлове приміщення, коротка технічна характеристика якого: нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-:-20 розташовані в житловому будинку. Освітлення, водопровід та каналізація є, опалення немає. В дальшому, а саме 30 січня 2012 року відповідачем укладено договір купівлі-продажу за яким відповідач набув у власність нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-:-20 площею 196,0 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5", розташовані за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 124-А (договір № 4792-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих приватною фірмою "Орієнтир-93" від 30 січня 2012 року). Виходячи з вище викладеного вбачається, що в період, заявлений позивачем до стягнення за поставлену теплову енергію (з жовтня 2011 року по грудень 2016 року), нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-:-20 площею 196,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 124-А, спочатку на підставі договору оренди № 878 від 26 жовтня 2011 року, а в подальшому - на підставі договору № 4792-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих приватною фірмою "Орієнтир-93" від 30 січня 2012 року, були спочатку у користуванні, а в подальшому - у власності приватної фірми "Орієнтир-93".

З матеріалів справи вбачається та визнано представниками сторін під час судових засідань - договір про постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем укладено не було.

Як вказує позивач у позовній заяві, незважаючи на не укладення договору, КП "Харківські теплові мережі" на підставі Розпорядження про початок та кінець опалювальних сезонів 2011-2012, 2012-2013, 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016 роки здійснювало постачання теплової енергії до нежитлових приміщень, які знаходяться у будинку за адресою: м. Харків, пр-т Московський, 124-А, в тому числі й до нежитлового приміщення, що використовується відповідачем. Позивач стверджує, що система опалення всього будинку єдина з системою опалення відповідача, що підтверджується актами обстеження системи теплоспоживання об'єкта № ОНОТ/2012 від 19 березня 2015 року, № 171/544 від 03 листопада 2015 року, № 171/722 від 16 листопада 2016 року. Факт постачання позивачем теплової енергії до приміщень, які займає відповідач, на думку позивача, підтверджується актами підключення споживача до джерела теплової енергії № 171/3454 від 19 жовтня 2015 року, № 171/5359 від 17 жовтня 2016 року та актом відключення споживачів від джерела теплової енергії № 171/4121 від 05 квітня 2016 року. 15 липня 2015 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про сплату вартості безпідставно отриманої теплової енергії у розмірі 126 674,46 грн.; 22 березня 2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист-вимогу про сплату вартості безпідставно отриманої теплової енергії у розмірі 195 227,03 грн. Втім, вказані вимоги позивача залишилися відповідачем без відповіді, а заборгованість - без оплати. Викладені вище обставини, а саме користування відповідачем тепловою енергією в період з жовтня 2011 року по грудень 2016 року й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 275 Господарського кодексу України (в редакції, чинний за спірний період) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах. Відповідно до визначень термінів, які містяться в ст. 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Частиною 4 статті 19 та статтею 24 вказаного Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу, своєчасне укладення якого з теплопостачальною організацією є основним обов'язком споживача теплової енергії. Аналогічні за змістом є й норми статей 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі за текстом - Правила), відповідно до п. 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно з п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р., централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачено також і в п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

З огляду на викладене, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, в даному випадку теплову енергію, яку фактично отримано.

В силу приписів ч. 1. ст. 33 ГПК України на позивача покладений обов'язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, в даному випадку - отримання відповідачем теплової енергії, її обсяг та вартість. .

Водночас, як вбачається з акту приймання-передачі до договору оренди № 878 від 26 жовтня 2011 року, на підставі якого відповідач користувався нежитловими приміщеннями 1-го поверху № 10-:-20 загальною площею 196,0 кв.м., дані приміщення не обладнанні опаленням. Відповідно до технічного паспорту від 19 травня 2011 року на квартирний багатоповерховий житловий будинок по проспекту Московському 124-А м. Харків, нежитлові приміщення 1 поверху № 10-:-20 - у зазначених приміщеннях опалення відсутнє (додаток 7.3 (арк. спр. 106). Зі звіту про оцінку майна ТБ "Євромаркет" від 01 вересня 2011 року (обєкт оцінки - нежитлові приміщення 1-го поверху № 10-:-20 площею 196,0 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, пр-т Московський 124-А, літ. "А-5") також вбачається відсутність обладнання даного приміщення засобами теплопостачання (звіт виконано на замовлення територіальної громади міста Харкова). Вказані вище обставини підтверджуються також і листом У;правління комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради вих. № 12123 від 24 вересня 2015 року, відповідно до якого станом на момент укладення вищевказаного договору оренди в приміщеннях було відсутнє опалення.

Тобто, як на момент укладення договору оренди № 878 від 26 жовтня 2011 року, так і намет укладення договору № 4792-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень від 30 січня 2012 року, в нежитлових приміщеннях 1-го поверху № 10-:-20 загальною площею 196,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, пр-т Московський 124-А вже була відсутня система опалення. Вини відповідача у несанкціонованому відключенні приміщень від системи опалення, навіть за умови такого відключення (несанкціонованого) не має, так як ним було вже прийнято в оренду, а в подальшому у приватну власність приміщення вже відключені від системи опалення.

Враховуючи вище викладене, суд визнав позовні вимоги позивача необґрунтованими, недоведеними та такими, що, відповідно, не підлягають задоволенню.

Суд, розглянувши заяву відповідача, про застосування строків позовної давності (вх. № 19551 від 14 червня 2017 року), зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як з'ясовано судом та вказано вище у рішенні суду, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з жовтня 2011 року по грудень 2016 року в розмірі 193 132,68 грн. визнані судом такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність. За таких обставин, оскільки суд відмовив позивачу у задоволенні позову з підстав необґрунтованості, заява відповідача про застосування строків позовної давності (вх. № 19551 від 14 червня 2017 року) відхилена судом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду даної справи суд покладає на позивача.

З огляду на наведене та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 26.06.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/1148/17