ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р.Справа № 916/376/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

суддів Лисенко В.А., Гладишевої Т.Я.,

секретар судового засідання Маленкова О.П.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача - не зявився,

від УДКСУ у м. Одесі Одеської області ОСОБА_2, за довіреністю;

від ГУДКСУ в Одеській області не зявився;

від третьої особи ОСОБА_3, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2016

за скаргою Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт у порядку ст. 121-2 ГПК України на дії ГУДКСУ в Одеській області та УДКСУ у м. Одесі Одеській області по виконанню наказу суду від 27.04.2015

у справі № 916/376/15-г

за позовом Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт

до відповідача Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області

за участю третьої особи Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області

про стягнення 42631,85 грн., визнання кредитором та зобовязання включити кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року Державне підприємство Ізмаїльський морський торговельний порт звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, в якій просило суд визнати незаконними дії Управління казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, що полягають у відмові виконання рішення господарського суду Одеської області по справі №916/376/15-г та у поверненні без виконання наказів господарського суду Одеської області від 27.04.2015 по справі №916/376/15-г, зобовязати субєктів оскарження Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області та Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області прийняти до виконання накази Господарського суду Одеської області від 27.04.2015 по справі №916/376/15-г та безспірно списати з Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області на користь Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт заборгованість на загальну суму 45676,85грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2016 у справі №916/376/15-г, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.04.2016, відмовлено ДП Ізмаїльський морський торговельний порт у задоволенні скарги на дії Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області по виконанню наказу суду від 27.04.2015 у справі №916/376/15-г.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.06.2016 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.01.2016р. скасовано, скаргу ДП Ізмаїльський морський торговельний порт у порядку ст.121-2 ГКП України на дії ГУДКСУ в Одеській області та УДКСУ у м. Одесі Одеській області по виконанню наказу суду від 27.04.2015 у справі №916/376/15-г передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

За результатом нового розгляду скарги ДП Ізмаїльський морський торговельний порт у порядку ст.121-2 ГПК України, ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.10.2016 скаргу ДП Ізмаїльський морський торговельний порт у порядку ст.121-2 ГПК України на дії ГУДКСУ в Одеській області та УДКСУ у м. Одесі Одеській області по виконанню наказу суду від 27.04.2015 у справі №916/376/15-г задоволено у повному обсязі.

Визнано незаконними дії Управління казначейської служби України у місті Одесі Одеської області, що полягають у відмові виконання рішення господарського суду Одеської області у справі №916/376/15-г та у поверненні без виконання наказів господарського суду Одеської області від 27.04.2015 року у справі №916/376/15-г.

Зобовязано субєктів оскарження Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області та Управління Державної казначейської служби України у місті Одесі Одеської області прийняти до виконання накази господарського суду Одеської області від 27.04.2015 у справі №916/376/15-г та безспірно списати з Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області на користь ДП Ізмаїльський морський торговельний порт заборгованість у сумі 45676,85грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2016 у справі № 916/376/15-г та відмовити у задоволенні скарги ДП Ізмаїльський морський торговельний порт в порядку ст. 121-2 ГПК України щодо визнання незаконними дій органів Казначейства.

Зокрема, апелянт зазначає, що Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області не приймало на виконання накази Господарського суду Одеської області від 27.04.2015 по справі № 916/376/15-г та не повертало ці документи без виконання, так як ДУ Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області не є, та не було клієнтом Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (відсутній договір на розрахункове-касове обслуговування, не значиться в мережі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, що отримували фінансування з Державного та місцевих бюджетів у 2015 році (так і у 2016) та відсутні рахунки, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів).

У зв'язку з чим відсутні підстави, за яких би Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області виступало суб'єктом оскарження по справі № 916/376/15-г, та у відповідності до оскаржуваної ухвали, зобов'язано прийняти до виконання та безспірно списати з ДУ Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області заборгованість на загальну суму 45 676,85 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 року апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задоволено, ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2016 у справі № 916/376/15-г скасовано.

В задоволенні скарги Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт у порядку ст. 121-2 ГПК України на дії ГУДКСУ в Одеській області та УДКСУ у м. Одесі Одеській області по виконанню наказу Господарського суду Одеської області від 27.04.2015 у справі № 916/376/15-г відмовлено.

При винесенні постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що установа відповідача не обслуговується в органах Казначейства, а тому Головне управління Державної казначейської служби України у м. Одесі в Одеській області правомірно повернуло позивачеві наказ Господарського суду Одеської області від 27.04.2015 по справі №916/376/15-г на підставі пункту 9 Порядку.

За таких обставин, Одеський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що заявлені Державним підприємством Ізмаїльський морський торговельний порт вимоги у скарзі не відповідають матеріалам справи та фактичним обставинам, а тому скарга в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України не підлягає задоволенню.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2017 року касаційну скаргу Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" задоволено, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 у справі Господарського суду Одеської області №916/376/15-г, скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, колегія суддів касаційної інстанції вказала, що суди не визначили, яким іншим територіальним органом казначейства або взагалі іншими органами, установами, організаціями чи посадовими особами, підлягає виконанню виконавчий документ по цій справі.

Оскільки відповідно до встановлених судом обставин боржник є державним органом, який фінансується з державного бюджету, висновки апеляційного суду про те, що подані стягувачем накази не підлягають виконанню органом казначейства, є помилковими.

Суд апеляційної інстанції у своїй постанові не навів норму, яка б дозволяла органу Казначейства не виконувати остаточне рішення та повернути виконавчий документ, якщо у боржника - державної установи внаслідок його злиття з іншою державною установою відсутні рахунки в органах Казначейства.

За викладених обставин, Вищим господарським судом України направлено справу на новий розгляд Одеського апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2017 року, новий розгляд справи розподілено на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів Лисенко В.А., Ліпчанської Н.В.

Ухвалою суду від 08.06.2017 року у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Ліпчанської Н.В. апеляційне провадження прийнято зміненим складом колегії суддів, у складі головуючого Ярош А.І., суддів : Лисенко В.А., Гладишевої Т.Я.

В судове засідання 27.06.2017 року не зявився представник боржника Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області та ГУДКСУ в Одеській області, хоча вказані особи повідомлялись належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи обмежений строк розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, установлений ст.106 ГПК України, а також те, що явка сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі боржника та ГУДКСУ в Одеській області.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм процесуального права, з урахуванням вказівок Вищого господарського суду України, судова колегія дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Ізмаїльський морський торговельний порт звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області, в якій просило суд стягнути з Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області на користь ДП Ізмаїльський морський торговельний порт заборгованість у сумі 42631,85грн., зобовязати комісію з припинення або ліквідатора Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області включити задоволені за цим позовом суми до проміжного ліквідаційного балансу та ліквідаційного балансу інспекції, з метою забезпечення позову заборонити комісії з припинення або ліквідатору Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області складання проміжного ліквідаційного балансу та ліквідаційного балансу, а учасникам інспекції заборонити затвердження проміжного ліквідаційного балансу та ліквідаційного балансу до набрання законної сили рішення у справі за даним позовом та включення суми 42631,85грн. до ліквідаційного балансу інспекції або до набрання законної сили рішення про відмову у задоволенні позову, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.04.2015 у справі №916/376/15-г позов задоволено повністю, стягнуто з Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області на користь ДП Ізмаїльський морський торговельний порт заборгованість у сумі 42631,85 грн., зобовязано ліквідаційну комісію з припинення Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області включити до проміжного ліквідаційного балансу суму заборгованості перед ДП Ізмаїльський морський торговельний порт у розмірі 42631,85грн., а також відшкодовано позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

27.04.2015 року на виконання рішення Господарського суду Одеської області видані відповідні накази.

02.07.2015 року за №03-07/33/210 ДП Ізмаїльський морський торговельний порт звернулось до Відділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції в Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

За результатами розгляду заяви, постановами Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.07.2015 ВП №48074956 та ВП №48075140 відмовлено у прийнятті до провадження наказів господарського суду Одеської області від 27.04.2015 у справі №916/376/15-г з посиланням на те, що ч.2 ст.3 Закону України Про виконавче провадження рішення про стягнення коштів з державних органів, Державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (т.1 а.с.155).

ДП Ізмаїльський морський торговельний порт листом від 21.08.2015 №03-07/33/241 вищевказані накази направило на виконання до Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області, яке перенаправило їх за належністю до Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеської області.

Листом від 04.09.2015 №13-35/181-2656 Управлінням Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеської області виконавчі документи були повернуті стягувачу в звязку з тим, що Державна установа Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області не значиться в мережі установ та організацій, що отримують фінансування з державного та місцевого бюджетів в 2015 році та рахунки зазначеної установи в Управлінні казначейства закриті.

Як вбачається з матеріалів справи, у задоволенні заяви позивача про заміну відповідача по справі на правонаступника Державну фітосанітарну інспекцію Одеської області, ухвалою Господарського суду Одеської області від 23 жовтня 2015р. (т.1 а.с.134-135) було відмовлено, на підставі того, що процес припинення боржника ще не завершений, отже процесуальне правонаступництво наразі неможливе.

Також ухвалою Господарського суду Одеської області від 06 жовтня 2016 р. (т.2 а.с. 224-225) було відмовлено у задоволенні заяви позивача про заміну відповідача по справі на правонаступника - головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, на підставі того, що процес припинення боржника ще не завершений, отже процесуальне правонаступництво наразі неможливе.

Заявою Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт від 05.11.2015 №03/07/33/319 накази направлені на виконання до органу казначейства.

Дані дії позивача свідчать про вжиття усіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду.

Однак листом від 13.11.2015 №06-13/615-3567 Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеської області оригінали наказів повернуті позивачу з посиланням на те, що виконавчий документ не підлягає виконанню органом казначейства.

Повернення без виконання наказів і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною скаргою в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали та обставини справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про задоволення скарги ДП Ізмаїльський морський торговельний порт в порядку ст. 121-2 ГПК України на дії Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області та Управління Державної казначейської служби України у місті Одесі Одеської області.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства відноситься обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Статтею 4 зазначеного Закону визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Як зясовано судом, станом на день розгляду скарги, відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.09.2016р. Державна установа "Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області" перебуває в стані припинення за рішенням засновників у зв'язку з чим у Державна установа "Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області" не є припиненою, тобто фактично є діючим підприємством.

Відповідно до пп. 1 п. 9 вищевказаного Порядку, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі,

- коли виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням установлених вимог;

- рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

- суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

-відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем;

-стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання;

-наявні інші передбачені законом випадки.

Отже, наведений у пп. 1 п. 9 Порядку перелік тих чи інших обставин, що можуть бути підставою повернення виконавчого документу стягувачеві, не є вичерпним.

Разом з тим, інші підстави мають бути чітко встановлені будь-якою правовою нормою, і підстави ці підлягають лише обмеженому (вузькому), а не розширеному тлумаченню, оскільки відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи Головного управління ДКСУ в Одеській області про те, що вказаний орган не має змоги виконати виконавчий документ про стягнення з організації, яка не обслуговується в органах Казначейства, та рахунок якої не відкрито, не дає законних підстав для повернення виконавчого документа, оскільки зазначена обставина не міститься в переліку пп. 1 п. 9 вищезазначеного Порядку, а є субєктивним трактуванням апелянта зазначеної норми.

Більш того, органами Казначейства не наведено норми, яка б дозволяла їм не виконувати остаточне рішення та повернути виконавчий документ, якщо у боржника - державної установи внаслідок його злиття з іншою державною установою відсутні рахунки в органах Казначейства.

Відповідно до встановлених судом обставин боржник є державним органом, який фінансується з державного бюджету.

Отже, на виконання приписів ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", ч.1 ст. 2, ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» подані стягувачем накази підлягають виконанню саме органом казначейства, оскільки боржником є державна установа.

Судова колегія наголошує, що виконання рішення суду є обовязковим, відповідно, субєкти, від яких залежить виконання рішення, повинні вживати усіх залежних від них заходів для вчасного та повного виконання рішення суду.

Згідно заяви про закриття рахунків від 30.12.2013, 22.08.2014, 22.01.2015р.р. комісія з припинення діяльності Державної інспекції з карантину рослин по Одеській області зверталась до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області із заявою, в якій просило закрити рахунок 0374, 44569, 0374, 4456

Згідно копій електронних повідомлень-відповідей УДКСУ у м. Одеса, вищевказані рахунки закриті. (т.1 а.с.175-186).

Доводи апелянта про неможливість звернення до суду із заявою про розяснення рішення суду, в частині його виконання, спростовуються п.п. 2 п. 4, пп. 2, 7 п. 5 Порядку виконання рішень, згідно якого органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку, і під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз'яснення рішення про стягнення коштів, яке ще не виконано, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання, вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Зазначених заходів не було вжито ані Управлінням Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, ані Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області.

Таким чином, обставини, що склалися в процесі виконання рішення суду по даній справі а саме знаходження боржника у стані припинення, відсутність рахунків в органах Держказначейства, у сукупності призвели до того, що рішення суду наразі не виконано на протязі більш ніж два роки.

Правова позиція Конституційного Суду України полягає в тому, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Поряд з цим, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обовязкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав у Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області для повернення виконавчого документу стягувачу, з огляду на вказане вимоги скарги Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" у порядку ст.121-2 ГКП України на дії ГУДКСУ в Одеській області та УДКСУ у м. Одесі Одеській області по виконанню наказу суду від 27.04.2015р. у справі №916/376/15-г є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Підсумовуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали господарського суду Одеської області від 06.10.2016 року у справі № 916/376/15-г, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування ухвали суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2016 року за скаргою Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт у порядку ст. 121-2 ГПК України у справі № 916/376/15-г залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Т.Я. Гладишева