ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Справа № 915/297/17

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: Розніна В.А. - дов. б/н від 24.04.2017,

Подцикіна М.М. - керівник,

представника відповідача: Ферлія А.А. - дов. №15 від 19.04.2017 (в судовому засіданні 21.06.2017);

представника ІІІ особи: Ферлія А.А. - дов. №18 від 19.05.2017 (в судовому засіданні 21.06.2017);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Дочірнього підприємства "Торжок"

(54002, м.Миколаїв, вул.Мала Морська, буд.108),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Первомайськ-кондитер"

(54020, м.Миколаїв, вул.Декабристів, буд.41, корп.14),

ІІI особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКІНВЕСТ2017"

(54020, м.Миколаїв, вул.Декабристів, буд.41/23А.

про: визнання недійсним правочин щодо переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Первомайськ-кондитер" () права власності на нежитлову будівлю, загальною площею (кв.м): 21347,4, адреса: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Мала Морська, буд.108/5, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, -

в с т а н о в и в:

06.04.2017 Дочірнє підприємство "ТОРЖОК" вернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом про визнання недійсним правочину щодо переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Первомайськ-кондитер" права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 21347,4 кв.м, за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Мала Морська, буд.108/5, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві та додаткових поясненнях (вх.№8926/17 від 21.06.2017) зазначає, що 19.05.2006 між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ДП «Торжок» було укладено Кредитний договір №19К/К та на забезпечення його виконання укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки №4516 від 08.09.2008. Предметом договору іпотеки визначено нежитлову будівлю торгівельного центру, яка знаходиться у м.Миколаєві по вул.Мала Морська, 108/5. На підставі договорів про відступлення права вимоги №1596 та №1593, право вимоги за Договором іпотеки відступлено на корить ТзОВ «Первомайськ-кондитер». 24.02.2017 державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради вчинено реєстраційну дію №34032402 від 24.02.2017, щодо зміни інформації про право власності на майно у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внаслідок чого право власності на вищевказаний об'єкт було зареєстровано за відповідачем. Позивач вважає, що відповідачем в ході здійснення правочину щодо звернення стягнення на предмети іпотеки, було допущено низку порушень умов договорів та вимог чинного законодавства, а саме: не була проведена оцінка та не визначена вартість об'єкту. Крім того, редакція Закону України «Про іпотеку», яка діяла на момент укладення Договору іпотеки не передбачала можливості перереєстрації предмета іпотеки без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Станом на момент укладення договору іпотеки Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно не передбачалась можливість передачі права власності на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься в іпотечних договорах.

Отже, правочин по реєстрації права власності на об'єкт нерухомості є недійним, а придбання відповідачем права власності на зазначені об'єкти нерухомості є незаконним, оскільки відповідачем в порушення норм законодавства не визначалась вартість об'єкта та не укладено окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідач у відзиві (а.с.30-32) та у додаткових поясненнях (а.с.71-73) проти позовних вимог заперечує та просить суд залишити позов без розгляду. В обґрунтування заперечень зазначає, що відповідач законно набув право власності за договорами про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 19.05.2006 та від 08.09.2008, витримав закону процедуру належного повідомлення боржника та надав передбачений чинним законодавством строк на добровільне погашення боргу, але боржник не виконав та проігнорував повідомлення. Відсутність чи наявність оцінки майна не випливає на виникнення у відповідача права власності на це майно та на захист прав позивача відповідно до предмету позову. Редакція ст.37 Закону України "Про іпотеку" станом на момент укладання договору іпотеки не спростовувала можливості іпотекодержателя за певних умов здійснити реєстрацію прав власності на предмет іпотеки на підставі умов самого договору іпотеки. Доводи позивача про відсутність його згоди на передачу прав за кредитним та іпотечним договором новому кредитору є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України згода боржника на таку передачу не потрібна. Крім того, позивач та його представники здійснюють зловживання процесуальними правами, подаючи чисельні позови з однаковими вимогами та підставами.

15.06.2017 від позивача до суду надійшло клопотання про призначення оціночно-будівельної судової експертизи (вх. №8612/17 від 15.06.2017), в якому він просить суд призначити по справі №915/297/17 судову оціночно-будівельну експертизу. Клопотання мотивоване тим, що наданий відповідачем Звіт про оцінку об'єкта нерухомого майна за реєстраційним №01, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул.Мала Морська, 108/5, здійснений із чисельними порушеннями вимог законодавства в сфері оціночної діяльності внаслідок чого вартість об'єкта була значно занижена (а.с.169).

Представник відповідача та ІІІ особи, просить суд відмовити у задоволення посилаючись на те, що питання визначення розміру оцінки не стосується предмету доказування по даній справі.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши учасників процесу, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки питання поставленні для проведення експертних досліджень не входить до предмета доказування у даній справі.

15.06.2017 позивачем до суду також подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду інших судових справ, а саме: справи №910/2341/17 за позовом ДП «Торжок» до ТОВ «Первомайськ-кондитер», ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк», ТОВ «УКГ «Моніторінг» про визнання недійсними результатів аукціону з продажу заборгованості та визнання недійсним протоколу №14/11-01 від 28.11.2016; справ №910/2766/17, №910/2767/17 за позовом ДП «Торжок» до ТОВ «Первомайськ-кондитер», ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк», про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за Договором іпотеки; справи№915/266/17 за позовом ДП «Торжок» до ТОВ «Первомайськ-кондитер», ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" про визнання недійсним п.7.6.1 та п.7.6.2 п.7.6 Договору іпотеки №2563 від 19.05.2006; справи №915/267/17 за позовом ДП «Торжок» до ТОВ «Первомайськ-кондитер», ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" про визнання недійсним п.7.6.1 та п.7.6.2 п.7.6 Договору іпотеки №4515 від 08.09.2008; №915/287/17 за позовом ДП «Торжок» до ТОВ «Первомайськ-кондитер» про визнання відсутності права вимагати виконання зобов'язання за договором банківського кредиту №19/К-К від 19.05.2006.

Розглянувши подане клопотання суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.79 ГПК України суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 визначено, що під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, зокрема, у зв'язку з одночасністю розгляду двох, пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. При цьому, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Судом встановлено, що у розумінні ч.1 ст.79 ГПК України наведені позивачем справи не є пов'язаними з даною справою, тому підстави для зупинення провадження у суду відсутні.

У судовому засіданні 15.06.2017 судом оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 22.06.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

19.05.2006 між Дочірнім підприємством "Торжок" ТОВ "КИТ - Кэпитал", правонаступником якого є Дочірнє підприємство "Торжок" (позичальник) та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (кредитодавець) було укладено кредитний договір №19/К-К (надалі - Договір №19/К-К), умовами якого передбачено, що кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, надалі за текстом - кредит в сумі 4000000,00 доларів США, на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину Договору. (п.1.1, пп.1.1.1 Договору № 19/К-К) (а.с.6-9).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором №19/К-К, між Дочірнім підприємством "Торжок" ТОВ "КИТ - Кэпитал", правонаступником якого є Дочірнє підприємство "Торжок (іпотекодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (іпотекодержатель) було укладено Договір іпотеки від 08.09.2008, який зареєстрований в реєстрі за №4516 (надалі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого позивач (іпотекодавець) з метою забезпечення виконання основного зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку, а відповідач-1 (іпотекодержатель) приймає в іпотеку Предмет іпотеки (пп.1.1 Договору іпотеки) (а.с.10-14).

Предметом іпотеки за вказаним Договором визначено нежитлову будівлю торгівельного центру, яка знаходиться у м.Миколаєві, розташована по вул.Малій Морській, 108/5 та в цілому складається з нежитлової будівлі торгівельного центру залізобетонного за Літ.А-6 загальною площею 21029,1 кв.м.

Відповідно до п.7.4 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" та умовами цього договору.

В пункті 7.6 Договору іпотеки сторони договору домовилися про те, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку:

Відповідно до п. 7.6.1 Договору іпотеки шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов.

У випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець цим Договором іпотеки підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки.

Іпотекодержатель набуває Предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого придбання, на підставі оцінки Предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності без урахування ПДВ. Сплата ПДВ здійснюється згідно законодавства України, діючого на момент переходу права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя. Право вибору суб'єкта оціночної діяльності сторони за взаємною згодою надають іпотеко держателю. Проведення оцінки предмета іпотеки здійснюється за рахунок коштів Іпотекодавця.

У випадку перевищення вартості Предмета іпотеки над сумою заборгованості Позичальника по кредитному договору, зафіксованою на дату переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель повертає суму перевищення вартості Іпотекодавцю, згідно ст.37 Закону України "Про іпотеку".

Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він дає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього і Договору та вимог чинного законодавства України.

Іпотекодавець підписанням цього Договору також засвідчує, що наявність буд-яких інших документів, крім цього Договору та письмового рішення Іпотекодердателя про придбання Предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на Предмет іпотеки від Іпотекодавця до Іпотекодержателя та надають право Іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про придбання Предмета іпотеки у власність.

06.12.2016 відповідач направив на адресу позивача повідомлення №4 про відступлення права вимоги, у якому відповідач зазначає, що ТОВ «ФК «ФІНМАРК» було відступлено право вимоги на користь ТОВ «Первомайськ-кондитер» на підставі договору про відступлення права вимоги №071-16К від 13.12.2016 за договором іпотеки від 08.09.2008 (а.с.15-16).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (індексний номер довідки: 81463676 від 28.02.2017) (а.с.22-26) 24.02.2017 державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34032402.

Відповідно до вказаної реєстраційної дії право власності на нежитлову будівлю загальною площею 21347,4 кв.м, за адресою: Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Мала Морська, будинок 108/5, зареєстровано за ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР" (); номер запису про право власності: 19197445.

В якості підстави виникнення права власності в інформаційній довідці зазначено: Договір іпотеки, серія та номер: 4516, виданий 08.09.2008, видавник: Яковлева Н.П., приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області; Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 1593, виданий 13.12.2016, видавник: Заєць І.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 1596, виданий 13.12.2016, видавник: Заєць І.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є оскарження позивачем правочину щодо переходу до відповідача права власності на нерухомість (іпотечне майно).

Під оспорюваним правочином позивач розуміє дію відповідача у вигляді звернення останнього 26.01.2017 до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості.

В якості правових підстав позивач посилається на ст.202, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, ст.37 Закону України "Про іпотеку", п.7.4, 7.5, 7.6 Договору іпотеки №4516 від 08.09.2008.

Порядок захисту порушеного права для суб'єктів господарювання, встановлено, зокрема, статтею 1 ГПК України, згідно з якою підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Із змісту наведеної статті ГПК України вбачається, що право на звернення до суду виникає в той момент, коли у юридичної особи або суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи порушено їх права і тільки в цьому випадку їх права можуть бути захищені судом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Особа також може звернутися до господарського суду за захистом охоронюваного законом інтересу але виключно у спосіб, який встановлено законом для захисту прав.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд вважає помилковим твердження позивача про те, що звернення відповідача до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на майно з подальшою реєстрацією такого права, є правочином в розумінні ст.202 ЦК України, який може бути визнано недійсним в судовому порядку.

Таким чином, позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови в позові.

Належним способом захисту у даному випадку є оскарження рішення державного реєстратора, у разі наявності в його діях порушення діючого законодавства при вчиненні відповідної реєстраційної дії.

Щодо посилань позивача, як на підставу позову, на заниження вартості предмету іпотеки у Звіті про оцінку нежитлової будівлі торгівельного центру (а.с.95-104), слід зазначити, що предметом позовних вимог у даній справі є визнання недійсним правочину.

Як вбачається із змісту ст. 37 Закону України "Про іпотеку", оцінка майна, за якою воно надходить у власність іпотекодержателя, впливає тільки на право іпотекодавця отримати 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відсутність чи наявність такої оцінки не впливає на виникнення у відповідача права власності на майно та припинення прав позивача на це майно та на захист прав позивача відповідно до предмету позову.

Отже, в межах розгляду позовних вимог в даній справі, оцінка майна зроблена відповідачем не є доказом, який має відношення до предмету спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 23 червня 2017 року.

Суддя М.В.Мавродієва