КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа№ 910/3861/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Подгорний Б.В.;

від відповідача: Пономарьов А.О.;

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Підприємство по

виробництву медичних виробів із полімерних

матеріалів "Гемопласт"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 27.04.2017 року

у справі № 910/3861/17 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Підприємство

по виробництву медичних виробів із полімерних

матеріалів "Гемопласт"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси

та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

Валендюка В.С.

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 року у справі № 910/3861/17 та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 р. Публічному акціонерному товариству "Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів "Гемопласт" відновлено строк подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 року у справі № 910/3861/17, прийнято її до розгляду, порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Пашкіна С.А., Жук Г.А.

Розпорядженням головного спеціаліста відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/2441/17 від 29.06.2017 р. справу № 910/3861/17, у зв'язку із виходом з 03.07.2017 р. судді Жук Г.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустку, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.06.2017 р., справу № 910/3861/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Клопотання про відкладення розгляду справи відхилено колегією суддів.

Також відхиляється заява позивача про зменшення позовних вимог, оскільки зменшення позовних вимог на стадії апеляційного розгляду неможливе.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 19 листопада 2007 року між AT "Банк "Фінанси та Кредит", який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та ПАТ "Гемопласт", який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "З виробництва медичних виробів із полімерних матеріалів "Гемопласт", укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію №1210-01-07, далі - кредитний договір.

Згідно п.1.1. кредитного договору, банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 106 380 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути отриманні в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно графіку погашення кредитної лінії (Додаток №1 до цього договору) з кінцевим строком погашення до 19 листопада 2012 року і оплатити за користування кредитними коштами проценти в розмірі, указаному в п. 3.1. цього договору.

На підставі додаткової угоди від 06.08.2008р. було змінено назву договору про невідновлювальну кредитну лінію №1210-01-07 на договір про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007р. та викладено договір в новій редакції.

Згідно п. 1.1.1 кредитного договору, (в редакції додаткової угоди від 20.03.2014 року), надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами "траншами" на умовах визначених цим Договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості в сумі 426100000 з врахуванням Графіку зниження ліміту кредитної лінії зазначеним в п. 2.5 цього договору та сплатою за користування кредитними коштами процентів відповідно до п.3.4 цього договору.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору, (в редакції додаткової угоди від 24.04.2014р.) позичальник зобов'язується повернути всі кредитні кошти у валютах заборгованості по кожному траншу до 19 грудня 2016 року, згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток № 24 до цього договору), шляхом переказу грошових коштів на відповідні позичкові рахунки. Погашення заборгованості за кожним траншем здійснюється у тій самій валюті, у якій були надані кредитні кошти.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення закріплене і у ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою ст. 652 ЦК України, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина четверта ст. 652 ЦК України встановлює, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Обґрунтовуючи поданий позов, позивач вказував такі фактичні підстави, з якими пов'язується істотність зміни обставин, якими обумовлюється внесення змін у кредитний договір: проведення антитерористичної операції на території Донецької, Луганської та Харківської областей, наслідком чого стала втрата значного ринку збуту для позивача як промислового виробника вітчизняних медичних виробів, що вплинуло на обсяги та можливості виконання зобов'язань за Кредитним договором; наслідком окупації території Автономної Республіки Крим з березня 2014 року стала фактична втрата ринку збуту медичних виробів одноразового застосування із 2014 року, що в свою чергу вплинуло на фінансові показники позивача та можливість виконання зобов'язань за Кредитним договором; фінансово-економічні процеси в Україні: різка зміна курсу валют відносно національної валюти України, що спричинило падіння прибутковості діяльності підприємства у великих обсягах, у зв'язку з тим, що обсяг первинної сировини для виробництва медичних виробів позивач закуповує у іноземних постачальників у доларах США або євро.

На підтвердження наведених обставин позивачем подано докази звернень до відповідача з пропозиціями про внесення змін до договору, а також баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2016 року, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2016 рік.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач, зокрема, посилався на Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" №405/2014 року від 14.04.2014 року уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Факт проведення на сході України антитерористичної операції з 2014 року не потребує доказування, проте, це не виключає обов'язок позивача по доказуванню наявності обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, спричинених саме такою ситуацією на сході України.

Стверджуючи про втрату ринків збуту продукції на території Донецької, Луганської та Харківської областей, а також Автономної Республіки Крим, закупівлю первинної сировини для виробництва медичних виробів у іноземних постачальників у валюті, що вцілому вплинуло на прибутковість діяльності підприємства, позивач не надав суду доказів того, що вказані території були значними споживачами продукції підприємства, що сировина закуповується ним дійсно у іноземних осіб.

З поданих документів фінансової звітності позивача вказані обставини також встановити не видається за можливе, так само як і те, що фінансові показники підприємства погіршилися через проведення антитерористичної операції на сході України та окупацію Автономної Республіки Крим.

Тим більше, фінансові звіти подані лише за 2016 рік, що дозволяє оцінити фінансові показники підприємства лише у 2016 році, які на кінець періоду покращилися в порівнянні з його початком.

Окрім того, вказані фінансові документи подані позивачем без розшифровки їх показників та посилань на них в обґрунтування заявлених вимог.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Проведення антитерористичної операції на сході України носить загальний характер та стосується не лише відповідача, але і позивача, який потребує повернення належних йому та наданих в позику коштів.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно взяв до уваги те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 230 від 18.12.2015 року "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку" розпочато процедуру ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно.

Натомість, у позовній заяві позивач просив продовжити строки виконання зобов'язань за спірним договором до 2020 року.

Подана позивачем судова практика у справах зі схожими предметами позову не вважається доказом у справі та не звільняє позивача від обов'язку доказування своїх вимог з урахуванням обставин даної справи.

Відтак, на підставі усього викладеного вище, з огляду на брак доказів від позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено зміну істотних обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору, що є підставою для внесення змін до нього у редакції, наведеній позивачем, тому для задоволення позовних вимог суд не вбачає достатніх правових підстав.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 року у справі №910/3861/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу №910/3861/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло