ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" червня 2017 р. Справа № 916/1335/17

За позовом: A&B PETROL URUNLERI PAZ.SAN. VE TIC. LTD. STI

до відповідача: BYO LTD

про стягнення 98 850,00 турецьких лір, що еквівалентно 731 038,10 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю)

Від відповідача: не зявився;

08.06.2017р. A&B PETROL URUNLERI PAZ.SAN. VE TIC. LTD. STI звернулось до господарського суду Одеської з позовом до BYO LTD про стягнення 98 850,00 турецьких лір, що еквівалентно 731 038,10 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.06.2017р. порушено провадження по справі №916/1335/17 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Разом з позовною заявою, 08.06.2017р., A&B PETROL URUNLERI PAZ.SAN. VE TIC. LTD. STI звернулось до суду із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно боржника судно "MAMBA B" (IMO 9189706) що знаходиться в акваторії морського порту ОСОБА_2 філії ДП "Адміністрація морських портів України".

Розглянувши заяву A&B PETROL URUNLERI PAZ.SAN. VE TIC. LTD. STI та дослідивши документи, подані на її підтвердження, проаналізувавши нижченаведені положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.16 ГПК України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно, або порту реєстрації судна.

За положеннями п.п.к п.1 ч.1 ст.1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року, ратифікованої згідно Закону України "Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна" №3702-VI від 07.09.2011р. „морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються.

Згідно ст.2 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

З урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "o", "p" або "q" пункту 1 статті 1.

Судно не заарештовують, і застава або інший вид забезпечення не надаються більше одного разу в межах однієї чи більше юрисдикцій будь-якої з Договірних Держав за однією й тією самою морською вимогою одного й того самого позивача та, якщо судно було заарештовано в межах однієї з юрисдикцій чи були надані в межах такої юрисдикції застава або інший вид забезпечення для зняття арешту або з метою уникнення можливого арешту, то будь-який наступний арешт цього судна чи будь-якого судна, що належить тому самому власникові, за тією самою морською вимогою того самого позивача буде відмінений, а судно буде звільнене судом чи будь-яким іншим відповідним судовим органом цієї держави, якщо тільки позивач не переконає суд чи інший відповідний судовий орган, що гарантія чи інше забезпечення були остаточно зняті до накладення наступного арешту або що є інша достатня підстава для залишення арешту чинним.

Якщо у випадку договору оренди судна з передачею володіння фрахтувальнику фрахтувальник, а не зареєстрований власник несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна, позивач може накласти арешт на таке судно чи на будь-яке інше судно, що належить такому фрахтувальникові, з дотриманням положень цієї Конвенції, але жодне інше судно, що належить зареєстрованому власникові, не може бути піддано арештові у зв'язку з такими морськими вимогами.

Положення цього пункту застосовуються до будь-якого випадку, коли особа, яка не є зареєстрованим власником судна, є відповідальною щодо морської вимоги, яка стосується цього судна. (ч.ч.1, 3, 4 ст.3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952року).

Судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії.

Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюються для забезпечення морських вимог, зазначених у статті 42 цього Кодексу, під час перебування судна в морському порту України (ч.ч.1, 2 ст.41 КТМ України).

Відповідно до п.13 ч.1 ст.42 КТМ України судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов'язаних з рятуванням судна, а саме вимога, зокрема, у зв'язку з постачанням продуктів харчування, матеріалів, палива, запасів, обладнання, включаючи контейнери, для експлуатації судна або утримання його.

Суднове паливо було поставлено на судно МАМВА В (ІМО 9189706), що підтверджується бункерними розписками.

Оплата вартості палива не була виконана відповідачем у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 98 850,00 турецьких лір, що еквівалентно 731 038,10 грн.

Позивач є турецьким підприємством, яке здійснює господарську діяльність в сфері поставки на судна суднового палива. Умовами поставки, діючими у позивача, визначено здійснення поставки в кредит.

Вказана обставина викликає необхідність чіткого дотримання контрагентами строків розрахунків за поставлене суднове паливо з метою недопущення виникнення заборгованості та дефіциту обігових коштів у позивача. У зв'язку з цим для позивача є необхідним належне та своєчасне виконання контрагентами своїх зобов'язань з оплати поставленого суднового палива.

Звернення із позовом про стягнення заборгованості є вимушеної мірою, що направлена на реальне отримання належних позивачу грошових кошів, а тому вкрай важливим є реальне виконання судового рішення.

Для забезпечення реального виконання судового рішення єдиним належним засобом вбачається арешт майна, яке належить відповідачу, - судна МАМВА В (ІМО 9189706), що на даний час знаходиться на території України.

Незабезпечення заявленого позову шляхом арешту судна МАМВА В (ІМО 9189706) може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду оскільки залишення єдиним належним відповідачу судном МАМВА В (ІМО 9189706) території України позбавить позивача можливості виконати рішення суду.

Доказами належності Відповідачу на праві власності судна МАМВА В (ІМО 9189706) слугують:

відповіді капітана морського порту ОСОБА_2 №21-29-33/61 від 15.05.2017 р. та № 21- 29-33/64 від 25.05.2017р.;

загальна декларація (Gеnегаl Declaration), подана капітаном Судна капітану морського порту ОСОБА_2, з датою заходу до вказаного порту 24.03.2017р.;

свідоцтво про реєстрацію обладнань від 04.11.2014р.;

класифікаційне свідоцтво від 24.11.2014р.;

витяг з електронної бази морських суден EQUASIS станом на 23.05.2017р.

Доказами знаходження судна МАМВА В (ІМО 9189706) на території України є:

відповіді капітана морського порту ОСОБА_2 №21-29-33/61 від 15.05.2017р. та №21-29-33/64 від 25.05.2017р.;

витяг з міжнародної електронної бази даних географічних місцезнаходжень морських суден MaineTraffic станом на 23.05.2017р. щодо судна ОСОБА_3

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на ефективний засіб юридичного захисту встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Єдиною можливістю забезпечити виконання рішення у даній справі в випадку задоволення позову є вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 року №13 Про практику розгляду судами корпоративних спорів заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Господарський суд Одеської області, зазначає, що вжиття вказаних заходів є заходом який спрямований на забезпечення позову та збереження предмету спору а тому відповідає принципу забезпечення збалансованості інтересів відповідача та позивача.

Враховуючи викладене, та те, що судом встановлено наявність обставин, які свідчать про виникнення у заявника права морської вимоги до боржника, а як наслідок виникнення права на арешт судна МАМВА В (ІМО 9189706), тривалу несплату відповідачем, що вказує на імовірність в подальшому утруднення виконання судового рішення.

Керуючись ст.66, п.3 ч.1 ст.67, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву A&B PETROL URUNLERI PAZ.SAN. VE TIC. LTD. STI (від 08.06.2017р. вх.№2-3070/17) про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

2. Накласти арешт на судно МАМВА В (ІМО 9189706), зареєстроване під прапором Панами, власником якого є BYO LTD (місцезнаходження: Henville Building, Prince Charles street, Charlestown, Nevis, West Indies), шляхом заборони його виходу з акваторії морського порту ОСОБА_2 філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (68800, Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська 188).

Боржником за ухвалою є: BYO LTD (місцезнаходження: Henville Building, Prince Charles street, Charlestown, Nevis, West Indies)

Стягувачем за ухвалою є: A&B PETROL URUNLERI PAZ.SAN. VE TIC. LTD. STI (місцезнаходження: Kultur Mh.Ismet, Inonu bulv., Barbur apt., №o. 130, kat. №o 9, Mersin, Turkey)

Ухвала набирає законної сили 27.06.2017р.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала дійсна для виконання протягом строку, що встановлений Законом України "Про виконавче провадження".

Суддя О.В. Цісельський