ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017 Справа №917/658/17

м. Полтава

за позовом Державної екологічної інспекції у Полтавській області, вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039

до Державного підприємства "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс", вул. Артема, 7/22, м. Полтава, 36014

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

фізична особа ОСОБА_1, 06 січня1987 року народження, вул. Фрунзе, 6, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область, 37645

про стягнення 114729,00 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 03.01.2017 року № 05/01-14/02-19;

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 03.01.2017 року №1;

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 135 734,00 грн., заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Позивач позов підтримав, заявою від 29.06.2017 року зменшив позовні вимоги на суму 21005,00 грн. в звязку з наявним вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17.02.2016 року по справі № 526/190/16-к, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185,246 КК України.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки такі дії позивача не суперечать законодавству, не порушують права і охоронювані законом інтереси будь-яких осіб, заява від 29.06.2017 року приймається господарським судом до розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Згідно абзацу четвертого підпункту 4.6 пункту 4 вказаної постанови зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору стає вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Таким чином, ціна позову, яку згідно з частиною третьою статті 55 ГПК вказує позивач складає 114729,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині Гадяцького агролісництва ДП «ПДЛП «Полтаваоблагроліс». За результатами перевірки було встановлено самовільну порубку 34 дерев сиро ростучого дуба до ступеня припинення росту на території Рашівської сільської ради (обхід №7 кв. 69 вид. 2) (акт обстеження №278/01-01-14/1) без дозвільних документів лісорубного квитка. Шкода, завдана внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України у добровільному порядку відповідачем сплачена не була, тому позивач звернувся з позовом до суду з вимогою про її відшкодування.

Відповідач проти позову заперечує. У запереченнях на позовну заяву від 25.11.2016 року, зокрема, посилається на те, що в акті перевірки №278/01-01-14/1 від 29.12.2015 року відсутні відомості щодо вчинення працівниками відповідача правопорушення у вигляді неналежного виконання службових обовязків по забезпеченню охорони та захисту лісів, в чому саме полягає їх бездіяльність; що бездіяльність держлісгоспу не підтверджується жодними іншими доказами, долученими позивачем до матеріалів справи; 21005,00 грн. збитків лід стягнути з ОСОБА_1, оскільки його відповідальність за незаконне вирубування дерев в цій частині встановлена вироком Гадяцького районного суду Полтавської області; крім цього, відповідач посилається, що в акті перевірки №278/01-01-14/1 від 29.12.2015 року відсутня інформація яким чином проводилися заміри пнів.

Третя особа в судове засідання не зявилася, відомості про отримання ухвали суду в матеріалах справи відсутні.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

За зверненням Державного підприємства "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" від 11.12.2015 року №374 щодо самовільної порубки 34 дерев сиро ростучого дуба на території Рашівської сільської ради (обхід №7 кв. 69 вид. 2) Державною екологічною інспекцією у Полтавській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства.

За результатами перевірки встановлено незаконну порубку, а саме за відсутності лісорубного квитка, 34 дерев сиро ростучого дуба, що ріс на території Рашівської сільської ради (обхід №7 кв. 69 вид. 2), що знаходиться в підпорядкуванні Гадяцького агролісництва ДП ПДЛП Полтаваоблагроліс, з них 29 дерев сиро ростучого дуба спиляно до опадання листя і 5 дерев сиро ростучого дуба спиляно після опадання листя.

Даний факт зафіксований актами Державної екологічної інспекції у Полтавської області: обстеження (в частині дотримання вимог природоохоронного законодавства) №278/01-01-14/1 від 16.12.2015 року та перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів № 278/01-01-14 від 16.12.2015 року. Виміри проведено 30-метровою металевою рулеткою, повіреною у ІІ кварталі 2015 року, яка належить Держекоінспекції у Полтавській області.

Вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17.02.2016 року по справі № 526/190/16-к (провадження №1-кп/526/38/2016) було встановлено, що ОСОБА_1 здійснив незаконну порубку 5 сироростучих дерев породи дуб в лісовому масиві Петровий Яр, що розташований на території Рашівської сільської ради, за межами с. Рашівка Гадяцького району, а саме в кв. 69 виділ 2 обхід № 7, який знаходиться в підпорядкуванні Гадяцького агролісництва ДП ПДЛП Полтаваоблагроліс, різними діаметрами на пнях; з яких: 1 діаметром 51 см вартістю 3214 гривень; 1 діаметром 54 см вартістю 3529 гривень; 1 діаметром 62 см вартістю 4369 гривень; 1 діаметром 65 см вартістю 4684 гривні; 1 діаметром 70 см вартістю 5209 гривень, чим відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 665 Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу завдав істотної шкоди державі, на загальну суму 21005 гривень, що становить 34 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначене співпадає з відомостями, внесеними до польової відомості знесених лісонасаджень та акту обстеження №278/01-01-14/1 від 16.12.2015 року, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог.

В звязку з встановленням вироком суду вини іншої особи в незаконній порубці 5 сироростучих дерев породи дуб в лісовому масиві Петровий Яр на суму 21005,00 грн., позивачем подана заява про зменшення позовних вимог в цій частині, яка прийнята судом до розгляду.

Позивачем розраховано шкоду, заподіяну лісу у вигляді незаконної порубки 29 дерев сиро ростучого дуба до опадання листя, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», яка становить 114729,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію №02/02-08 від 14.01.16 року про сплату зазначеної суми, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Доказів погашення заборгованості на спірну суму відповідачем суду не подано.

Оскільки відповідачем сума збитків не відшкодована, позивач звернувся з даним позовом про їх стягнення.

При розгляді справи по суті судом приймаються до уваги наступні обставини.

Відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 464 від 10.09.2008, акт перевірки - це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства та його дотримання, відтак, зазначений акт слід розцінювати як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

Згідно ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.

Статтею 40 Закону передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обовязкових екологічних вимог.

Статтею 1 Лісового кодексу України передбачено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст. 16, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 19, ч.ч. 1, 5 ст. 86 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу.

Статтею 19 Лісового кодексу України визначено, що постійні лісокористувачі зобов'язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Приписами статті 63 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

В силу ч. 1 ст. 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до вимог ст. 66 Конституції України, ст. ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" кожен, хто заподіяв шкоду навколишньому природному середовищу, повинен відшкодувати шкоду у повному обсязі.

В силу положень ст.ст. 86, 88, 89, 90 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

За змістом ст. 17 Лісового кодексу України постійним лісокористувачем зазначеної ділянки лісу, на якій позивачем виявлено незаконну рубку дерев, є Державне підприємство "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс", і саме ця установа не забезпечила охорону і збереження закріплених лісів, допустила їх самовільну порубку, яку своєчасно не було виявлено, тобто в результаті бездіяльності відповідача порушено вимоги ст. 19, 86, 89 Лісового кодексу України, якою постійних лісокористувачів зобов'язано забезпечувати охорону лісових насаджень, вести лісове господарство, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

У відповідності до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово картографічні матеріали лісовпорядкування.

Під час перевірки відповідачем були представлені матеріали лісовпорядкування щодо лісових ресурсів Гадяцького агролісництва ДП «ПДЛП «Полтаваоблагроліс» на території Рашівської сільської ради (обхід №7 кв. 69 вид. 2).

Відтак, порушення відповідачем вимог лісового законодавства призвело до незаконної порубки лісу - 29 дерев сиро ростучого дуба до ступеня припинення росту на території Рашівської сільської ради (обхід №7 кв. 69 вид. 2), яка належить відповідачу відповідно до планово картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Згідно статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Наведена правова норма кореспондується з ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища": підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

У статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" закріплені економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачено відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

В силу ч.1 ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, спростовуються наступним.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавала шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у вчиненні вказаного правопорушення.

У вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів (пункт 6.1.2. роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001р. № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" з наступними змінами).

Ділянка Рашівської сільської ради (обхід №7 кв. 69 вид. 2) підвідомча відповідачу, відповідач має право постійного користування цими земельними ділянками відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування (п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.

Отже, відповідач, як лісокористувач, повинен вчиняти дії з охорони лісових насаджень та попереджати їх незаконну порубку.

Факт незаконної порубки дерев, внаслідок чого лісу завдано шкоду, підтверджено складеним за наслідками перевірки актом від 16.12.2015 року, який є чинним на час вирішення спору.

Посилання відповідача на відсутність в акті інформації про те, якими вимірювальними засобами проводилися заміри пнів є безпідставними, оскільки згідно акту обстеження №278/01-01-14/1 від 16.12.2015 року виміри пнів проведено 30-метровою металевою рулеткою, повіреною у ІІ кварталі 2015 року, яка належить Держекоінспекції у Полтавській області.

Згідно статті 7 ЛК України, ліси, які знаходяться в межах території України, є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.

Ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що Державний та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Таким чином, збитки, завдані незаконною рубкою дерев завдані державі та підлягають відшкодування в дохід держави.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення збитків заподіяних державі внаслідок самовільної вирубки лісу в розмірі 114729,00 грн. є обґрунтованими, підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, не спростовані відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49 (ч. 2), 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс", вул. Артема, 7/22, м. Полтава, 36014, 114729 грн. 00 коп. збитків, завданих державі і перерахувати їх на: р/р 0051, Гадяцьке УК с. Рашівка, , МФО 831019 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності», символ звітності 331 в установі банку - Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області.

3. Стягнути з Державного підприємства "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс", вул. Артема, 7/22, м. Полтава, 36014, на користь Державної екологічної інспекції в Полтавській області, вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039; з зарахуванням на р/р 0208, банк одержувача: Державна казначейська служба України: МФО 820172, призначення платежу: «Повернення судового збору на відновлення касових видатків КЕКВ 2800» - 1720 грн. 94 коп. судового збору.

4. Видати наказ при набранні рішенням законної сили.

Суддя І.І.Пушко