РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6701/17 22.06.17 р.

За позовом Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх

справ України

до Приватного акціонерного товариства "Київміськбуд-1"

про зобов'язання вчинити дії,

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Олійник В.Б. за довіреністю №б/н від 08.12.2016 р.;

від відповідача: Єрьомін О.В. за довіреністю №09 від 01.06.2017 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державний спеціальний проектний інститут Міністерства внутрішніх справ України звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київміськбуд-1" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про придбання адміністративної (нежитлової) будівлі № 30/12 від 30.12.2009 року, в результаті чого Державний спеціальний проектний інститут Міністерства внутрішніх справ України для здійснення реєстрації і оформлення права власності на збудовану за його кошти нежитлову адміністративну будівлю, маючи відповідні майнові права, не має можливості без відповідної документації здійснити дії щодо добудови, зведення в експлуатацію та оформлення права власності.

Ухвалою суду від 25.04.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.05.2017 р.

Ухвалою суду від 18.05.2017 р. розгляд справи відкладено на 13.06.2017 р.

12.06.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

13.06.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням у відрядженні судді Зеленіної Н.І.

Ухвалою від 19.06.2017 р. розгляд справи призначено на 22.06.2017 р.

У судовому засіданні 22.06.2017 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 22.06.2017 р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

30.12.2009 р. між Державним спеціальним проектним інститутом Міністерства внутрішніх справ України (позивач, покупець) та Приватним акціонерним товариством "Київміськбуд-1" (відповідач, продавець) укладено договір про придбання адміністративної (нежитлової) будівлі № 30/12 (надалі - Договір), за умовами якого відповідач зобов'язався в порядку, на умовах та у спосіб, що встановлені договором, передати позивачу адміністративну (нежитлову) будівлю належним чином введену в експлуатацію, яка відповідає мінімально встановленим показникам щодо оснащеності та готовності, які визначено у додатку до договору № 1 до договору, а позивач 2 - прийняти товар та сплатити відповідачу його вартість у порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. Договору, загальна вартість товару за договором становить 14 400 000,00 грн. та може здійснюватись частинами.

На виконання пунктів 21. та 2.2. Договору зазначені кошти були перерахувало у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 2 від 21.01.2010 р. на суму 2 800 000 грн., № 3 від 22.01.2010 р. на суму 2 800 000 грн., № 4 від 25.01.2010 р. на суму 2 800 000 грн., № 5 від 22.01.2010 р. на суму 2 800 000 грн., № 9 від 26 01.2010 р. на суму 2 800 000 грн. та № 10 від 27.01.2010 р. на суму 400 000 грн., належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2., 3.3. Договору продавець зобов'язується передати в порядку, на умовах та у спосіб, що визначені договором товар, який відповідає технічним вимогам та встановленим покупцем умовам, разом з усіма оформленими належним чином правовстановлюючими документами, у строк не пізніше ніж 9 календарних місяців з дати підписання договору, але не пізніше 20.09.2010 р. Продавець зобов'язується сприяти у отриманні покупцем права власності на товар та його державної реєстрації у відповідності з вимогами чинного законодавства. Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передавання товару.

У відповідності до п. 7.1 Договору у випадку порушення зобов'язань, що виникають з Договору, сторони несуть відповідальність, визначену Договором та/або чинним законодавством України.

За змістом п. 7.2. Договору, у разі порушення продавцем взятих на себе зобов'язань, передбачених договором, покупець має права в односторонньому порядку відмовитися від договору, попередивши про це відповідача за 20 днів до припинення дії договору.

Договір, відповідно до п. 10.1., набирає чинності з дати підписання його сторонами та реєстрації у позивача 2 і діє до 20.09.2010 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків за договором про придбання адміністративної (нежитлової) будівлі № 30/12 Державний спеціальний проектний інститут Міністерства внутрішніх справ України звернулось до господарського суду з позовом про розірвання договору та стягнення 14 400 000, 00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2013 року, яке набрало законної сили 29.03.2013 року, позов задоволено, розірвано договір № 30/12 від 20.12.2009 р., укладений між Державним спеціальним проектним інститутом Міністерства внутрішніх справ України та Приватним акціонерним товариством "Київміськбуд-1" а також стягнуто з відповідача, з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання судового рішення на користь Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України 14 400 000, 00 грн.

Як встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2013 року, укладаючи спірний правочин сторони мали на меті укладення інвестиційного договору, за умовами якого Приватне акціонерне товариство "Київміськбуд-1" за рахунок коштів Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України має виготовити (збудувати) майно та передати його позивачу, а позивач - здійснити фінансування такого майна.

Листами від 29.09.2016р. та від 31.03.2017 р. позивач звертався до ПАТ "Київміськбуд-1" з вимогою передати по Акту прийому-передачі відповідну документацію та самого об'єкту адміністративної будівлі у його фактичному стані.

Однак, за твердженням позивача, у добровільному порядку ні документацію, виготовлену за кошти Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України, ні саму адміністративну будівлю, яка також збудована за кошти Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України, відповідач не передав.

За таких обставин, позивач звернувся до суду із даним позовом, у якому просить зобов'язати ПАТ «Київміськбуд-1» передати Державному спеціальному проектному інституту Міністерства внутрішніх справ України по акту прийому-передачі всю проектно-кошторисну та дозвільну документацію щодо Адміністративної (нежитлової) будівлі, площею 2632м.кв., яка знаходиться за адресою вул. Маршала Тимошенка, 21 в м. Києві, а також декларацію (дозвіл) про початок будівельних робіт та документи, що підтверджують право користування (договір оренди) земельної ділянки, на якій дана будівля знаходиться.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У відповідності до частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до статті 331 ЦК об'єктом незавершеного будівництва є нерухома річ в процесі створення, яка характеризується такими основними ознаками:

1) фізичне створення такої нерухомої речі розпочато, однак не завершено, тобто не виконані всі передбачені проектно-звітною документацією роботи;

2) введення в експлуатацію такої нерухомої речі у встановленому законом порядку не здійснено;

3) право власності на таку нерухому річ, як закінчену будівництвом і введену в експлуатацію, не зареєстровано.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Позивач вважає, що об'єкт незавершеного будівництва є значною економічною цінністю, незалежно від того, зареєстровано на нього право чи ні, та чи існують взагалі передбачені абз. 2 ч. З ст. 331 ЦК умови для такої реєстрації. А оскільки будівництво зазначеного у Договорі об'єкту проводилось за кошти Державного спеціального проектного інститут Міністерства внутрішніх справ України, то відповідно він має майнові права на адміністративну будівлю, і є фактичним його власником. Також зазначив, що будівництво об'єкта не завершено, оскільки ПАТ "Київміськбуд-1" припинило господарську діяльність у зв'язку із порушенням справи про банкрутство. Тому, відповідач об'єктивно не виконає самостійно своїх зобов'язань та уже не передасть позивачу відповідного майна, про що ним також зазначається у листі від 30.09.2016р. № 139, в зв'язку із чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

З цього приводу суд зазначає, що згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ).

Статтею 611 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Підстави для зміни або розірвання договору встановлено статтею 651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої зазначеної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За приписами частини 1, пункту 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Отже, третя частина наведеної статті передбачає розповсюдження положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, субсидіарно, якщо на підставі положень спеціальних норм потерпіла особа не в змозі захистити якесь із своїх порушених прав.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, зокрема, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи те, що рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2013 року, яке набрало законної сили 29.03.2013 року, позов задоволено, розірвано договір № 30/12 від 20.12.2009 р., укладений між Державним спеціальним проектним інститутом Міністерства внутрішніх справ України та Приватним акціонерним товариством "Київміськбуд-1"; стягнуто з відповідача на користь Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України 14 400 000,00 грн., зобов'язання сторін за вказаним договором припинилися.

Вказане унеможливлює задоволення пред'явлених позивачем вимог про передачу відповідачем проектно-кошторисної документації щодо адміністративної будівлі загальною площею 2 632 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 21, а також декларації про початок будівельних робіт та документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться вказана будівля.

Більш того, позивач, стверджуючи про виготовлення такої документації за його кошти, не надав жодного доказу на підтвердження таких обставин.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними, такими, що не відповідають обставинам справи і вимогам чинного законодавства; та спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Державного спеціального проектного інституту Міністерства внутрішніх справ України до Приватного акціонерного товариства "Київміськбуд-1" про зобов'язання вчинити дії.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 27.06.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна