ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р.Справа № 916/3491/16

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від Одеської митниці ДФС ОСОБА_1 за довіреністю;

від ПП «Ніка» - не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС

на рішення господарського суду Одеської області від 09 березня 2017 року

по справі №916/3491/16

за позовом Одеської митниці ДФС

до Приватного підприємства «Ніка»

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 20.06.2017р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

19.12.2016р. Одеська митниця Державної фіскальної служби України (надалі позивач, Одеська митниця ДФС) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства «Ніка» (надалі відповідач, ПП «Ніка»), в якому просила суд зобовязати ПП «Ніка» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке передане Одеською митницею до ПП «Ніка» на відповідальне зберігання, шляхом надання доступу Одеській митниці ДФС до майна, яке передане Одеською митницею до ПП «Ніка» на відповідальне зберігання за договорами №44 від 14.02.2013р. та №273 від 01.04.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобовязань, прийнятих на себе за договором №44 про надання послуг відповідального зберігання від 14.02.2013р. та договором №273 про надання послуг відповідального зберігання від 01.04.2014р., які полягають у створенні перешкод для проведення інвентаризації майна, переданого на відповідальне зберігання (пункти 6.2.4, 6.3.8, 6.3.14 Договорів).

З посиланням на норми ч.1 ст.391 ЦК України та п.2 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998р. №1340 позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

20.02.2017р. Одеська митниця ДФС України подала суду першої інстанції заяву про зміну предмета позову, в якій просила суд зобовязати ПП «Ніка» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке передане Одеською митницею до ПП «Ніка» на відповідальне зберігання, шляхом надання доступу Одеській митниці ДФС до майна з можливістю вилучення майна, яке передане Одеською митницею до ПП «Ніка» на відповідальне зберігання за договорами №44 від 14.02.2013р. та №273 від 01.04.2014р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.03.2017р. (суддя Желєзна С.П.) в позові відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.ст. 15, 16, 104, 316, 318, 326, 386, 391, 631, 936, 938, 948, 949 ЦК України та вмотивовано тим, що на виконання положень договору №44 про надання послуг відповідального зберігання від 14.02.2013р. та договору №213 про надання послуг відповідального зберігання від 01.04.2014р. між Південною митницею (а потім і Південною митницею Міндоходів) та ПП „Ніка було підписано наступні акти прийому-передачі майна від 28.11.2012р. на суму 159 060,07 грн., від 30.04.2013р. на суму 153 430,95 грн., від 30.04.2013р. на суму 105 000,00 грн., від 23.10.2012р. на суму 46 002,12 грн., від 30.04.2013р. на суму 6 054,95 грн., від 03.08.2013р. на суму 906 073,14 грн., від 12.12.2013р. на суму 79,92 грн., від 12.12.2013р. на суму 613,86 грн.; від 24.11.2014р. на суму 340 862, 23 грн., від 06.08.2013р. на суму 202 693,48 грн.; від 30.10.2013р. на суму 2 950,00 грн. від 15.10.2013р. на суму 6 980,58 грн.; від 13.07.2013р. на суму 4 502,00 грн.; від 11.09.2013р. на суму 2 040,00 грн.; від 19.04.2014р. на суму 10 300,00 грн.; від 27.05.2013р. на суму 39 960,00 грн.; від 07.03.2014р. на суму 296 349,44 грн., у відповідності до яких Поклажодавець передав, а Зберігач прийняв майно у кількості та асортименті, вказаних у актах. З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2016р. представники Одеської митниці ДФС України з метою проведення інвентаризації майна, переданого на відповідальне зберігання ПП „Ніка, прибули за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1-д, проте, у звязку з відсутністю представників відповідача за вказаною адресою, інвентаризацію майна проведено не було, про що було складено відповідний акт. В даному випадку, створення відповідачем перешкод у реалізації прав позивача щодо переданого на відповідальне зберігання майна полягає у створенні ПП „Ніка перешкод для проведення інвентаризації та доступу до майна. При вирішенні питання щодо застосування до спірних правовідносин приписів ст. 391 ЦК України господарським судом враховується правовий висновок Верховного Суду України, який в силу ст. 111-28 ГПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, викладений у постанові Судової палата у цивільних справах Верховного Суду України по справі №6-92 цс 15 від 27.05.2015р., у відповідності до якого судом було зазначено, що передбачений ст. 391 Цивільного кодексу України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин (у справі, що переглядалась судом між сторонами було укладено договір оренди). Виходячи з наведених законодавчих положень, характеру спірних правовідносин, які склалися між сторонами в процесі виконання умов договору №44 про надання послуг відповідального зберігання від 14.02.2013р. та договору №213 про надання послуг відповідального зберігання від 01.04.2014р., господарський суд доходить висновку, про відсутність правових підстав для застосування при вирішенні даного спору приписів ст. 391 Цивільного кодексу України, що має наслідком відмову у задоволенні вимог позивача про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом надання доступу Одеській митниці ДФС України до майна з можливістю вилучення майна, переданого на відповідальне зберігання. З урахуванням виникнення спору в результаті неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за укладеними між сторонами угодами про відповідальне зберігання майна та неправомірністю застосування приписів ст. 391 Цивільного кодексу України, суд звертає увагу, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки в даному випадку спір, який виник із договірних відносин, підлягає вирішенню із дотриманням положень законодавства, якими врегульовані питання відповідальності осіб у випадку неналежного виконання зобовязань, прийнятих на себе за умовами договору.

Не погодившись з рішенням суду від 09.03.2017р., Одеська митниця ДФС звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Одеська митниця ДФС, крім доводів, зазначених у позовній заяві по справі, зазначила, що рішення є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з наступних підстав:

- посилаючись на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного суду України №6-92 цс 15 від 27.05.2015р. суд першої інстанції не врахував, що у даній справі між сторонами був укладений договір оренди. У справі №916/3491/16 не встановлювалось факту користування відповідачем майном, яке передане йому митницею на зберігання; відповідно до п.1.4 договору №273 від01.04.2014р. право власності до Зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обороті Зберігача. Отже правовідносини, які наявні у справі №916/3491/16 не є подібними до тих, які були у справі №6-92 цс 15 а тому суд помилково застосував висновки, зазначені у Постанові Верховного суд України від 27.05.2015р.;

- суд першої інстанції не врахував того, що відповідальність осіб у випадку неналежного виконання зобовязань, прийнятих на себе за умовами договору зберігання передбачає відповідальність зберігача за втрату (нестачу) або пошкодження речі ст.ст.950, 951 ЦК України. У свою чергу втрача (нестача) або пошкодження речі може бути встановлене в результаті проведеної інвентаризації, яка неможлива без надання фактичного доступу до майна;

- місцевий господарський суд залишив поза увагою те, що відновлення порушеного права Одеської митниці ДФС у випадку неналежного виконання відповідачем зобовязань, прийнятих на себе за умовами договору зберігання, тобто подання позову до ПП «Ніка» про відшкодування збитків, завданих поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, неможливе без доступу до майна, без проведення інвентаризації переданого на зберігання майна. Отже суд помилково не застосував до спірних правовідносин положення ч.1 ст.391 ЦК України;

- суд не врахував правових висновків, які містяться у Постанові Верховного Суду України від 12.06.2013р. у справі №6-32цс13, в якій зазначено «Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свою цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає обєктом захисту порушене або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення право повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 03.04.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду; відстрочено Одеській митниці ДФС сплату судового збору у розмірі 1515,80грн. за подачу апеляційної скарги на рішення господарського суду Одеської області від 09.03.2017р. по справі №916/3491/16 на строк до 27.04.2017р.; зобовязано Одеську митницю ДФС у строк до 27.04.2017р. сплатити судовий збір у розмірі 1515,80грн. та надати суду відповідні докази.

27.04.2017р. скаржник надав суду докази на виконання ухвали від 03.04.2017р.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

ПП «Ніка» свого представника в засідання суду апеляційної інстанції не направило, повідомлялось судом за адресою, яка міститься з Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (65005, м.Одеса, вул.Дальницька, 46). Копії ухвал про виклик відповідача в судові засідання повернулись до суду з відміткою «за невостребованием». Отже відповідно до розяснень, які містяться у п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ПП «Ніка» вважається таким, що належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи.

Крім того, копії ухвал суду направлялись за адресою: м.Одеса, пров.Педагогічний,3/1 кв.27 (яка зазначена як адреса ПП «Ніка» у договорах №44 від 14.02.2013р. та №273 від 01.04.2014р.).; копії ухвал повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги Одеська митниця ДФС додатково обґрунтовує можливість застосування до спірних правовідносин положення ч.1 ст.391 ЦК України тим, що положення п.1 ч.1 ст.951 ЦК України та умови договору не передбачають відповідальності за не допуск зберігачем до майна, переданого на зберігання за договором.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного перегляду, що 14.02.2013р. між Приватним підприємством «Ніка» (Зберігач) та Південною митницею (наразі Південна митниця ДФС) (Поклажодавець) було укладено договір №44 (надалі Договір №44) про надання послуг відповідального зберігання, у відповідності до п.п.1.1.1, 1.4, 1.5 якого Зберігач зобовязується надати Поклажодавцю послуги відповідального зберігання предметів, вилучених по протоколам про порушення митних правил, конфіскованих за рішенням суду, переданих для зберігання та інші предмети, що підлягають передачі у власність держави Україна (далі майно). Право власності на майно до Зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обороті Зберігача або бути передане ним третім особам. Конкретний перелік та види майна, що передається на відповідальне зберігання визначається в окремих актах прийому-передачі майна на відповідальне зберігання.

Згідно із пунктами 5.1, 5.2 Договору №44 послуги надаються Зберігачем після підписання договору у строк не пізніше 10 робочих днів та погоджуються сторонами окремо в кожному випадку. Місце надання послуг визначено умовами договору за адресами: м.Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2; м. Ізмаїл, вул. Короленка, 45; м. Одеса, вул. Хімічна, 1-д.

Розділом VI договору №44 про надання послуг відповідального зберігання від 14.02.2013р. сторонами встановлено права та обовязки. Відповідно до п. п. 6.1.3, 6.2.3, 6.2.4 договору Поклажодавець зобовязаний передати майно на відповідальне зберігання в порядку, визначеному цим договором. Поклажодацець має право у разі необхідності витребувати у будь-який час майно, що зберігається на складі Зберігача, до закінчення строку дії договору, проводити інвентаризацію майна, переданого на відповідальне зберігання Зберігачу.

До обовязків Зберігача умовами договору №44 про надання послуг відповідального зберігання від 14.02.2013р. віднесено забезпечення надання послуг у строки, встановлені цим договором; за першою вимогою Поклажодавця надавати тому можливість доступу до майна і перевірки умов відповідального зберігання (п.п. 6.3.1, 6.3.8 договору).

Відповідно до п.6.3.15 Договору №44 Зберігач зобовязаний у разі проведення Поклажодавцем інвентаризації майна, що знаходиться на зберіганні,забезпечити безперешкодний доступ до нього членів інвентаризаційної комісії.

Відповідно до п.7.2 Договору №44 по кожному окремому факту передачі майна на відповідальне зберігання Зберігачеві Поклажодавець складає у 2 примірниках та підписує і засвідчує зі свого боку акт приймання-передачі майна на зберігання. Зберігач підписує і засвідчує круглою печаткою 2 примірники акту, один із яких повертається Поклажодавцю.

Відповідно до пунктів 7.5, 7.6 Договору №44 повернення майна Поклажодавцю здійснюється за першою вимогою останнього, шляхом укладання відповідного ОСОБА_1 прийому-передачі Майна на підставі письмової вимоги Поклажодавця, заявленої до закінчення строку дії Договору, або у випадку закінчення строку дії Договору. Майно повинно бути повернуто Поклажодавцю в такому стані, в якому воно передавалося на відповідальне зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей.

Згідно із п.11.1 Договору №44 договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, а в частині надання послуг діє з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. або до повного виконання зобовязань сторонами за договором (повне надання послуг, повний розрахунок за надані послуги).

Відповідно до п.12.2 Договору №44 усі правовідносини, що виникають з цього Договору або повязані із ним, у тому числі повязані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього Договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення Договору, регламентуються цим Договором та відповідними нормами чинного в Україна законодавства, а також застосовними до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Також 01.04.2014р. між Південною митницею Міндоходів (наразі Одеська митниця ДФС) (Поклажодавець) та Приватним підприємством «Ніка» (Зберігач) було укладено договір №273 (надалі Договір №273) про надання послуг відповідального зберігання, у відповідності до п. 1.1.1 якого Зберігач зобовязується надати Поклажодавцю послуги відповідального зберігання предметів, вилучених по протоколам про порушення митних правил, конфіскованих за рішенням суду, переданих для зберігання та інші предмети, що підлягають передачі у власність держави Україна (далі Майно).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Договору №273 послуги надаються Зберігачем після підписання договору у строк не пізніше 10 робочих днів та погоджуються сторонами окремо в кожному випадку. Місце надання послуг визначено умовами договору за адресами: м.Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2; м. Ізмаїл, вул. Короленка, 45; м. Одеса, вул. Хімічна, 1-д.

Згідно із п.п.6.1.3, 6.2.3, 6.2.4 Договору №273 Поклажодавець зобовязаний передати майно на відповідальне зберігання в порядку, визначеному цим договором. Поклажодацець має право у разі необхідності витребувати у будь-який час майно, що зберігається на складі Зберігача, до закінчення строку дії договору, проводити інвентаризацію майна, переданого на відповідальне зберігання Зберігачу.

Відповідно до п.п. 6.3.1, 6.3.7, 6.3.14 Договору №273 Зберігач зобовязаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором; за першою вимогою Поклажодавця надавати тому можливість доступу до майна і перевірки умов відповідального зберігання; у разі проведення Поклажлдавцем інвентаризації Майна, що знаходиться на зберіганні, забезпечити безперешкодний доступ членів інвентаризаційної комісії.

Згідно із до п.7.2 Договору №273 по кожному окремому факту передачі майна на відповідальне зберігання Зберігачеві Поклажодавець складає у 2 примірниках та підписує і засвідчує зі свого боку акт приймання-передачі майна на зберігання. Зберігач підписує і засвідчує круглою печаткою 2 примірники акту, один із яких повертається Поклажодавцю.

Пунктами 7.5, 7.6 Договору №273 сторони визначили, що повернення майна Поклажодавцю здійснюється за першою вимогою останнього, шляхом укладання відповідного ОСОБА_1 прийому-передачі Майна на підставі письмової вимоги Поклажодавця, заявленої до закінчення строку дії Договору, або у випадку закінчення строку дії Договору. Майно повинно бути повернуто Поклажодавцю в такому стані, в якому воно передавалося на відповідальне зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей.

Відповідно до п.6.3.14 Договору №273 Зберігач зобовязаний у разі проведення Поклажодавцем інвентаризації майна, що знаходиться на зберіганні,забезпечити безперешкодний доступ членів інвентаризаційної комісії.

Відповідно до п.11.1 Договору №273 договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, а в частині надання послуг діє з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. або до повного виконання зобовязань сторонами за договором (повне надання послуг, повний розрахунок за надані послуги).

Згідно із п.12.2 Договору №273 усі правовідносини, що виникають з цього Договору або повязані із ним, у тому числі повязані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього Договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення Договору, регламентуються цим Договором та відповідними нормами чинного в Україна законодавства, а також застосовними до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

На виконання умов вищезазначених договорів між Митницею та ПП «Ніка» було складено та підписано низку ОСОБА_1 прийому-передачі на зберігання, за якими ПП «Ніка» прийняло на зберігання на склад за адресою: м.Одеса, вул.Хімічна, 1-д, а Митниця передала Майно:

- 07.03.2014р. на підставі договору №44 від 14.02.2013р. майно на суму 296349,44грн. (а.с.24);

- 27.05.2013р. на підставі договору №44 від 14.02.2013р. майно на суму 39960грн. (а.с.24 зворот);

- 11.09.2013р. на підставі договору №44 від 14.02.2013р. майно на суму 2040грн. (а.с.26);

- 19.09.2013р. на підставі договору №44 від 14.02.2013р. майно на суму 4502грн. (а.с.26зворот);

- 12.12.2013р. на підставі договору №44 від 14.02.2013р. майно на суму 613,86грн. (а.с.29);

- 12.12.2013р. на підставі договору №44 від 14.02.2013р. майно на суму 79,92грн. (а.с.29 зворот);

- 08.08.2013р. на підставі договору №44 від 14.02.2013р. майно на суму 906073,14грн. (а.с.30);

- 30.04.2013р. на підставі договору №44 від 14.02.2013р. майно на суму 6054,95грн. (а.с.30 зворот-31);

- 30.04.20143р. на підставі договору №44 від 14.02.2013р. майно на суму 105000грн. (а.с.33);

- 30.04.2013р. на підставі договору №44 від 14.02.2013р. майно на суму 153430,95грн. (а.с.33 зворот).

Також в матеріалах справи містяться копії актів передачі товарів на відповідальне зберігання (без зазначення реквізитів певного договору):

- від 06.08.2013р. про передачу Митницею директору ПП «Ніка» ОСОБА_2 на відповідальне зберігання транспортного засобу Volvo, за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2 (а.с.28);

- від 28.09.2012р. про передачу Митницею заступнику директора ПП «Ніка» ОСОБА_3 на відповідальне зберігання сідельного тягача марки «Volvo». Склад ПП «Ніка» знаходиться за за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2 (а.с.32 зворот).

Крім того, в матеріалах справи містяться копії ОСОБА_2 передачі товарів на відповідальне зберігання, ОСОБА_2 приймання передачі майна, за якими Митниця передала на відповідальне зберігання ПП Ніка майно без посилань на укладені Договори №№44,273 (вилучений транспортний засіб у справі про ПМП №0404/50600/09 від 04.11.2009р., тощо).

16.06.2016р. та 11.08.2016р. з метою проведення інвентаризації майна, переданого на відповідальне зберігання ПП «Ніка», комісія, створена на виконання наказу №89-к, прибула за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1-д, проте, у звязку з відсутністю представників ПП «Ніка» за вказаною адресою, інвентаризацію майна проведено не було, про що було складено відповіді акти (а.с.34,35).

Звертаючись до суду з позовом по даній справі, Одеська митниця ДФС зазначила, що Приватним підприємством «Ніка» були порушені зобовязання, прийняті на себе за договорами відповідального зберігання №44 та №273 в порушення пунктів 6.2.4, 6.3.7, 6.3.14 Договорів за вимогою Митниці ПП «Ніка» не надано позивачу доступу до майна і перевірки умов відповідального зберігання, а тому позовні вимоги Митниці, як уповноваженого субєкта на укладання договорів зберігання відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.1998р. №1340 «Про Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним» у відповідності до приписів ст.391 ЦК України підлягають задоволенню.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ДП «ІМТП» з огляду наступного.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 936, ч. ч. 1,2 ст. 938 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Згідно із ст.948, ч.1 ст.949 ЦК України поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання. Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно із ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.525, ч.1 ст.627 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається; відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Можливість захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, передбачена ст. 391 ЦК України, відповідно до приписів якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (так званий негаторний позов).

При цьому, позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Верховний суд України у своїй постанові від 27.05.2015р. по справі №6-92цс15 висловив наступну правову позицію. Передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Це означає для вирішення спору у даній справі, що наявність договірних відносин між сторонами щодо певного майна виключає можливість застосування до їх відносин положень ЦК України щодо захисту права власності, у тому числі норми ч.1 ст.391 ЦК України.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами по справі були укладені договір №44 про надання послуг відповідального зберігання від 14.02.2013р. та договір №273 про надання послуг відповідального зберігання від 01.04.2014р. (на невиконання яких посилається Митниця в обґрунтування позовних вимог), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування при вирішенні спору приписів ст. 391 ЦК України та відмовив у задоволенні позовних вимог Одеської митниці ДФС до ПП «Ніка» з мотивів помилковості обраного способу захисту.

Обставина зазначення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні номеру укладеного між сторонами 01.04.2014р. договору як «213» замість вірного « 273» на думку суду апеляційної інстанції є опискою, підставою для зміни оскаржуваного рішення слугувати неспроможна, оскільки ця описка може бути виправлена судом першої інстанції в порядку ст.89 ГПК України шляхом постановлення відповідної ухвали.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не можуть вважатись доведеними з огляду наступного.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.54 ГПК України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, місцем надання послуг за Договорами №44 та №273 (пункти 5.2 Договорів) є: м.Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2; м. Ізмаїл, вул. Короленка, 45; м. Одеса, вул. Хімічна, 1-д

Звертаючись до суду з позовом про зобовязання ПП «Ніка» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке передане Одеською митницею до ПП «Ніка» на відповідальне зберігання, шляхом надання доступу Одеській митниці ДФС до майна з можливістю вилучення майна, яке передане Одеською митницею до ПП «Ніка» на відповідальне зберігання за договорами №44 від 14.02.2013р. та №273 від 01.04.2014р., Митниця не конкретизувала, відносно якого саме майна та за якими адресами знаходження позивач просить усунути перешкоди, надавши при цьому в додатки до позовної заяви низку актів прийому- передачі майна за договором №44 від 14.02.2013р., та не надавши жодного ОСОБА_2 прийому передачі, з якого б вбачалось, що будь-яке майно було передане відповідачу саме на виконання умов Договору №273 від 01.04.2014р.

Відсутня конкретизація майна і у вигляді посилання на певні акти прийому-передачі, складені на виконання договорів про надання послуг відповідального зберігання, а також ті ОСОБА_2, які додані до позовної заяви, але не складались за договорами №44, №273.

Згідно із ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п.6.3.8 Договору №44 та 6.3.7 Договору №273 Зберігач зобовязаний за першою вимогою Поклажодавця надавати тому можливість доступу до майна і перевірки умов відповідального зберігання, невідкладно повідомивши у телефонному та письмовому режимах Поклажодавця.

В ОСОБА_2 від 16.06.2016р., складеному комісійно на виконання вимог наказу Одеської митниці ДФС від 31.05.2016р. №89-аг (копія якого не надана позивачем до матеріалів справи), зазначено, що акт складений в присутності директора ТОВ «Карго-Сервіс» ОСОБА_4, який є орендодавцем складських приміщень ПП «Ніка» про те, що 16.06.2016р. об 11.15год. прибули за адресою: м.Одеса, вул.Хімічна, 1-д для проведення інвентаризації майна, переданого на відповідальне зберігання станом на 01.06.2016р. ПП «Ніка». Однак, за вищезазначеною адресою представники ПП «Ніка» були відсутні. Також були відсутні представники правоохоронних органів. Враховуючи наведене вище, проведення інвентаризації не сталося можливим. (а.с.34).

Крім того, Митницею в додатки до позовної заяви надано копію акту (а.с.35), в якому зазначено, що на виконання вимог наказу Одеської митниці ДФС від 31.05.2016р. №89-аг (із змінами від 30.06.2016о. №100-аг, від 21.06.2016р. №96-аг, від 148.07.2016р. №118-пг) (копії яких не надані позивачем до матеріалів справи) комісія дійсним склала акт в присутності директора ТОВ «Карго-Сервіс» ОСОБА_4, який є орендодавцем складських приміщень ПП «Ніка» про те, що 11.08.2016р. об 11.00год. прибули за адресою: м.Одеса, вул.Хімічна, 1-д для проведення інвентаризації майна, переданого на відповідальне зберігання станом на 01.06.2016р. ПП «Ніка». Однак, за вищезазначеною адресою представники ПП «Ніка» були відсутні. Також були відсутні представники правоохоронних органів. Враховуючи наведене вище, проведення інвентаризації не сталося можливим. (а.с.34).

Разом з цим, Митниця не вказує та не надає доказів, що до 16.06.2017р. та 11.08.2016р. вона зверталася у будь-який спосіб із вимогою до відповідача за будь-якою відомою з матеріалів справи адресою ПП «Ніка» (65005, м.Одеса, вул.Дальницька, 46; м.Одеса, пров.Педагогічний,3/1 кв.27; м.Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2; м.Ізмаїл, вул. Короленка, 45; м. Одеса, вул. Хімічна, 1-д), або іншим способом, про забезпечення відповідачем доступу до майна, переданого за Договорами №44 та №273, для перевірки умов відповідального зберігання, у звязку із необхідністю проведення інвентаризації.

На думку суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 від 16.06.2016р. та від 11.08.2016р. не є належними та допустимими доказами ненадання відповідачем доступу представникам Митниці до майна, яке передане ПП «Ніка» на зберігання, оскільки в ОСОБА_2 лише зафіксовано обставину відсутності працівників ПП «Ніка» 16.06.2016р. об 11.15год. та 11.08.2016р. об 11.00год за адресою: м.Одеса, вул.Хімічна, 1-д, а також їх складено комісією, повноваження членів якої не підтверджені документально.

Поряд із цим, стверджувані Митницею перешкоди у користуванні майном не можуть вважатись наявними у звязку із відсутністю представників зберігача за місцем зберігання (м.Одеса, вул.Хімічна, 1-д), адже створення перешкод зазвичай полягає у вчиненні активних дій або бездіяльності, що утворюють умови, за яким поклажодавець не має можливості реалізувати свої права та/або виконати обовязки.

Позивач не використав правові механізми, що застосовуються при наявності зобовязальних відносин між сторонами, зокрема, не вимагає примусового виконання обовязку, передбаченого пунктами 6.3.7, 6.3.8 договорів, в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України).

Викладені обставини у сукупності із вірним висновком суду першої про невірно обраний позивачем спосіб захисту права, яке він вважає порушеним, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог з мотивів їх недоведеності та невідповідності законодавству.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильність висновку місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати не спроможні з урахуванням також додаткових мотивів відмови у позові, зазначених у постанові суду апеляційної інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 09.03.2017р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає та має бути залишене без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 09.03.2017р. по справі №916/3491/16 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 26.06.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.