РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017Справа №910/7422/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Річ Харвест"

до Приватного підприємства "СТР Інвест"

про стягнення 314361,88 грн.

Суддя Усатенко І. В.

Представники сторін:

від позивача Утін К.Ю. (за дов.);

від відповідача не з'явились.

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) в судовому засіданні 22.06.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Річ Харвест" до приватного підприємства "СТР Харвест" про стягнення боргу за договором поставки №030102 від 03.01.2017 в сумі 314361,88 грн., з яких: 295772,76 грн. сума 100% оплати за товар, 18589,12 грн. пеня.

Ухвалою суду від 12.05.2017 порушено провадження у справі № 910/7422/17, розгляд останньої призначено на 01.06.2017.

Ухвалою суду від 01.06.2017 розгляд справи відкладено на 22.06.2017.

В судове засідання 22.06.2017 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник позивача в судове засідання 22.06.2017 з'явився та надав суду усні пояснення по суті справи, в яких заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором поставки № 030102, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Річ Харвест» (покупець за договором, далі - позивач) та Приватним підприємством «СТР Інвест» (продавець за договором, далі - відповідач) купівлі-продажу добрива азотно-фосфорне-калійне NPK марки 9:25:25 від 03.01.2017, в частині поставки оплаченого товару 03.01.2017.

Відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 03.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Річ Харвест» (покупець за договором, далі - позивач) та Приватним підприємством «СТР Інвест» (продавець за договором, далі - відповідач), був укладений Договір поставки №030102 (надалі - договір), за яким між сторонами за договором визначені умови купівлі-продажу добрива азотно-фосфорне-калійне NPK марки 9:25:25 (надалі - товар).

Згідно п. 2.1. договору, асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у специфікаціях/додатках, що є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 6.2. договору, відповідач зобов'язується передати товар позивачу згідно умов договору.

Відповідно до п. 6.1. договору, позивач зобов'язується прийняти товар та провести оплату відповідачу в строк і на умовах, вказаних в ст. 5 договору.

Згідно п. 5.1. договору, позивач здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в специфікаціях/додатках, що є невід'ємною частиною договору.

Так, згідно п.1.1. специфікації №1 від 03.01.2017 до договору (надалі - специфікація №1), відповідач зобов'язується поставити добрива, а позивач зобов'язаний прийняти товар та оплатити його за ціною і на умовах зазначених у цієї специфікації.

Відповідно до п. 1.2. специфікації №1, сторонами по договору передбачена поставка відповідачем позивачу товару - «Мінеральне добриво NPK (азотно- фосфорне-калійне)» в кількості 25 тонн, на умовах поставки товару - DDP (згідно термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 р.) склад позивача за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Н. Дубечня, урочище Кружки-1.

Пунктом 2.1. специфікації №1 сторонами погоджено, що платіж за поставлений за цією угодою товар здійснюється позивачем на користь відповідача до 20.01.2017.

Строк поставки сторонами встановлений п. 1.3. специфікації №1, яким передбачено, що поставка товару відповідачем здійснюється протягом 30-ти календарних днів з моменту одержання передоплати від позивача. Зобов'язання відповідача з поставки товару виникають з моменту надходження передоплати на розрахунковий рахунок відповідача.

Пунктом 6.1. сторони по договору передбачили, що всі розбіжності у зв'язку з даним договором, вирішуються за допомогою переговорів між сторонами. Застосування заходів досудового врегулювання спору є правом, а не обов'язком сторін і застосовується на власний розсуд кожної із них.

Відповідно до п. 8.3. договору, сторони передбачали, що у випадку порушення відповідачем термінів поставки, відповідно цього договору, він сплачує позивачу неустойку в розмірі 0,1% від вартості невиконаних зобов'язань за кожний день прострочки виконання зобов'язань.

Відповідачем 04.01.2017 був виставлений для оплати рахунок за № 040103 на суму 295 772, 76 грн. за мінеральне добриво NPK (азотно-фосфорне- калійне) в кількості 25 тонн, за ціною 11 830,91 грн./т.

На виконання умов договору та специфікації №1, позивач вчасно та в повному обсязі здійснив оплату за товар у розмірі 295 772,76 грн. без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №521 від 04.01.2017, копія якого наявна в матеріалах справи. Призначення платежу вказано "передоплата за товар згідно РФ №040103 від 04.01.17, без ПДВ".

За твердженням позивача, станом на 28.04.2017, відповідач свої зобов'язання за договором в частині поставки товару позивачу (а саме мінерального добрива NPK (азотно-фосфорне-калійне) в кількості 25 тонн) в передбаченій кількості та в строки належним чином не виконав, а також не повернув позивачу передоплату.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 295 772, 76 грн. передплати за непоставлений товар та 18 589, 12 грн. пені за порушення строків поставки товару за період прострочення з 05.02.2017 по 28.04.2017.

Договір поставки № 030102 від 03.01.2017 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

В силу ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що позивач на виконання договору здійснив передплату за товар в розмірі 295 772, 76 грн., а відповідач передплачений товар у строк визначений договором не поставив. І доказів іншого матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи, що відповідач не передав товар у встановлений договором строк позивачу, у позивача виникло право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу вимоги про повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту ч. 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Наведені висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 у справі N 43/308-10.

Отже, з огляду на вищевказане позовні вимоги позивача про повернення йому передплати відповідають положенням частини другої статті 693 ЦК України, і відповідно підлягають задоволенню, як доведені та обґрунтовані.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 18 589, 12 грн. пені за загальний період прострочення з 05.02.2017 по 28.04.2017.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 ГК України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 ГК України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6).

Пунктом 8.3. договору встановлено, що у випадку порушення відповідачем термінів поставки, відповідно цього договору, він сплачує позивачу неустойку в розмірі 0,1% від вартості невиконаних зобов'язань за кожний день прострочки виконання зобов'язань.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у відповідності до п. 8.3. договору, оскільки судом встановлено порушення відповідачем строків виконання зобов'язання по поставці товару, у розмірі визначеному позивачем.

При цьому суд зазначає. Позивач з посиланням на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» просить суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків поставки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а не в розмірі визначеному договором.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює обмеження розміру пені за порушення саме грошових зобов'язань, а відповідачем в даному випадку порушені зобов'язання по поставці товару, тобто не грошові, і відповідно встановлені вказаним законом обмеження не застосовуються. Однак, враховуючи, що у відповідності до положень ст. 83 ГПК України суд не може самостійно виходити за межі позовних вимог, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені задовольняються судом в розмірі визначеному позивачем.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано до матеріалів справи доказів, що відповідають вимогам ст. 33, 34 ГПК України та спростовували б докази надані позивачем на підтвердження обставин справи.

Підсумовуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "СТР Інвест" (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 20-В; ідентифікаційний код 34873097) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Річ Харвест" (01054, м. Київ, вул. Гоголівська, буд. 22-24, оф. 1106 ідентифікаційний код 37354979) 295 772 (двісті дев'яносто п'ять тисяч сімсот сімдесят дві) грн. 76 коп. основного боргу, 18 589 (вісімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 12 коп. пені та 4 820 (чотири тисячі вісімсот двадцять) грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.06.2017

Суддя І. В. Усатенко