КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа№ 910/722/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

Позивача за первісним позовом Костюк Ю.М.

Відповідача за первісним позовом Шаблівська В.В.

Третьої особи 1 Герасименко Т.В., Шевченко П.В.

Третьої особи 2 не з'явився.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Апекс - Банк", в особі Голови правління Кабана В.В.

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 по справі №910/722/17 (суддя Підченко Ю.О.)

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Апекс - Банк", в особі Голови правління Кабана В.В.

до Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. На стороні відповідача

1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

2. Національний банк України

про визнання недійсним одностороннього правочину та визнання відсутнім права вчиняти дії

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

до Публічного акціонерного товариства "Апекс - Банк"

про визнання нікчемного правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 по справі №910/722/17 відмовлено в задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства "АПЕКС-БАНК" до Публічного акціонерного товариства "Український Професійний банк" про визнання недійсним одностороннього правочину та визнання відсутнім права вчиняти дії щодо застосування наслідків недійсності правочинів.

Задоволено зустрічний позов Публічного акціонерного товариства "Український Професійний банк" до Публічного акціонерного товариства "АПЕКС-БАНК" про визнання нікчемного правочину недійсним.

Визнано недійсним нікчемний правочин, а саме Договір застави майнових прав №30042015/97/Z від 30.04.2015 року, з урахуванням усіх додаткових договорів та додатків, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Публічним акціонерним товариством "АПЕКС-БАНК".

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АПЕКС-БАНК" на користь Публічного акціонерного товариства "Український Професійний банк" витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600, 00 грн

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Апекс - Банк", в особі Голови правління Кабана В.В., звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити..

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Калатай Н.Ф. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 16.05.2017.

10 травня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на апеляційну скаргу.

16 травня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 розгляд справи відкладено до 12.06.2017.

Розпорядженням від 12.06.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 12.06.2017, в зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Апекс - Банк", в особі Голови правління Кабана В.В., на рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 по справі №910/722/17 до свого провадження.

12 червня 2017 року, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 розгляд справи відкладено до 19.06.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 розгляд справи відкладено до 03.07.2017.

В судове засідання 03.07.2017 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи 1.

Представник третьої особи 2, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник третьої особи 2 повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника третьої особи 2.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017.

Представники відповідача та третьої особи 1 в судовому засіданні заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи 1, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

30 квітня 2015 року між ПАТ «Український професійний банк» (заставодавець) та ПАТ «Апекс-банк» (заставодержатель) укладено договір застави майнових прав №30042015/97/Z (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору забезпечуються вимоги заставодержателя до заставодавця за Генеральною Угодою №13042010 від 13.04.2010, Угодою МБК від 30.04.2015 та договором №6835 - УКВ від 12.05.2010 про встановлення кредиторських відносин, укладеними між ПАТ «Український професійний банк» та ПАТ «Апекс-банк».

Згідно з п. 2.3. Договору, положення застави являють собою повну укладену угоду між Сторонами, під відкладальною умовою, про переведення (уступку) Майнових прав на Заставодержателя, з метою звернення стягнення на Майнові права в позасудовому порядку. Такою умовою Договором застави визнається настання будь-якої з наступних обставин: невиконання або неналежне виконання зобов'язань по Договору МБК-1 та /або Договору МБК-2, процедура реорганізації, ліквідації, призначення тимчасової адміністрації Банку, винесення ухвали про порушення справи про банкрутство щодо Банка та/або Позичальника -1 та Позичальника-2, у випадку настання терміну виконання зобов'язань по Договору МБК-1 та /або Договору МБК-2, у випадку дострокового розірвання /припинення Договору МБК-1 та /або Договору МБК-2, погіршення фінансового стану Банку.

В подальшому до Договору укладено 13 Додаткових угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На підставі Постанови Правління Національного банку України (НБУ) від 28.05.2015 №348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український Професійний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці до 28.08.2015 включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ" повідного професіонала з питань регулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Наказом Тимчасової адміністрації № 26/ТА від 29.05.2015 встановлено здійснити в ПАТ "УПБ" перевірку договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "УПБ" протягом одного року з дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів ( в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 38 Закону України "СГВФО".

Відповідно до Постанови Правління НБУ № 562 від 28.08.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УПБ", Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УПБ" вирішено припинити діяльність тимчасової адміністрації, відкликати всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "УПБ" у провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіної Л.О. 28.08.2015. Розпочато процедуру ліквідації ПАТ "УПБ" з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 31.08.2015 по 30.08.2016.

Статтями 2, 6 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк, у межах своїх повноважень, сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

Відповідно до ст. 7-1 вищезазначеного Закону Національний банк України, за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей. Наявність ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, а також обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, підтверджується відповідним рішенням Ради з фінансової стабільності, повноваження якої визначаються указом Президента України.

Колегія суддів відзначає, що постанови Правління Національного банку України не є нормативно-правовими актами, однак зазначені постанови Правління Національного банку України, в даному випадку, є обов'язковими для виконання Публічним акціонерним товариством "Український Професійний банк"", адже спрямовані на стабілізацію банку та підтримання його платоспроможності.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин - укладення договору застави) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду, від імені Фонду, набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачені заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

При цьому, частиною другою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 26/ТА від 29.05.2015 створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "УПБ", якою здійснено перевірку усіх правочинів (договорів), укладених банком з іншими контрагентами протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації.

Під час здійснення зазначеної перевірки виявлено, що договір застави майнових прав № 30042015/97/Z від 30.04.2015, з урахуванням усіх додаткових договорів до нього є нікчемним, оскільки при укладені даного договору допущено ряд порушень норм чинного законодавства України, обмежень, встановлених Національним банком України, до того ж, було встановлено, що такий правочин має ознаки нікчемності, визначені частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки направлений на позачергове задоволення вимог одного з кредиторів неплатоспроможного банку.

Публічне акціонерне товариство "АПЕКС-БАНК" отримало від ПАТ "УПБ", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Пантіної Л.О., повідомлення від 24.09.2015 № 01-10/4983 про нікчемність Договору застави майнових прав № 30042015/97/Z від 30.04.2015, Акту звірки від 26.05.2015 року, Акту приймання-передавання документів від 26.05.2015, Акту приймання-передавання документів від 27.05.2015 (далі - повідомлення про нікчемність).

Положеннями частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Разом з тим, пунктом 2.3. Договору застави визначено право заставодержателя одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами також і у випадках, які не пов'язані з невиконання зобов'язання у встановлений строк, у тому числі у випадку прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до п. 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини (у тому числі договори), неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочин (у тому числі договір), умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, Публічне акціонерне товариство "Український Професійний банк" за Договором застави передало акціонерному товариству "АПЕКС-БАНК" в заставу власні ліквідні активи, що в подальшому зумовило зміну черговості задоволення кредиторських вимог до неплатоспроможного банку.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України).

Як передбачено п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших. У зв'язку з цим господарським судам слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Згідно з п. 2.5.2 зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України за змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Нікчемний правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ТІК України).

Відповідно статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Таким чином, оскільки сам факт укладення договору застави майнових прав №30042015/97/Z від 30.04.2015 суперечить Постанові НБУ № 293/БТ від 30.04.2015, то в даному випадку наявні підстави для визнання укладеного між сторонами договору як нікчемного правочину, недійсним, з урахуванням спору між сторонами щодо правомірності вчинення правочину без погодження з Національним банком України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо визнання недійсним нікчемного правочину, а саме Договору застави майнових прав № 30042015/97/Z від 30.04.2015, з урахуванням усіх додаткових договорів та додатків, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Публічним акціонерним товариством "АПЕКС-БАНК".

З огляду на встановлені вище обставини вимога позивача за первісним позовом про визнання відсутнім права ПАТ "УПБ" вчиняти дії щодо застосування наслідків недійсності договору застави майнових прав та додаткових договорів до нього є безпідставною.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом про визнання недійсним одностороннього правочину, який оформлений повідомленням про нікчемність та Протоколом № 44, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалося вище, під час здійснення перевірки виявлено, що договір застави майнових прав № 30042015/97/Z від 30.04.2015 року, з урахуванням усіх додаткових договорів до нього є нікчемним, оскільки при укладені даного договору допущено ряд порушень норм чинного законодавства України, обмежень, встановлених Національним банком України. Крім того, встановлено, що такий правочин має ознаки нікчемності, визначені частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки направлений на позачергове задоволення вимог одного з кредиторів неплатоспроможного банку.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, частиною 3 цієї статті визначено, що односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

В той же час, повідомлення про нікчемність та протокол засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) не створюють юридичних обов'язків для уповноваженої особи і не спрямовується на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Протокол засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) містить виклад обставин та відомості щодо наявності у договорі застави ознак нікчемності, визначених у частині 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", повідомлення ж про нікчемність взагалі має інформативний характер. Права і обов'язки сторін такого правочину в даному випадку, у тому числі щодо дій Уповноваженої особи, встановлюються виключно Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Відтак, зазначені вище повідомлення та протокол не є односторонніми правочинними в розумінні Закону.

Посилання апелянта на п. 7 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" колегією суддів визнано безпідставними, оскільки зазначеною нормою передбачено право, а не обов'язок Уповноваженої особи Фонду залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку, на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших), у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що результати роботи комісії оформлені протоколом №44 від 26.08.2015. Виявлені ознаки нікчемності правочину зафіксовано в наказах Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації від 28.08.2015 №250/ТА та 251/ТА.

Тимчасова адміністрація здійснювалась протягом з 29.05.2015 до 28.08.2015 (включно). Отже, Уповноваженою особою Фонду здійснено дії щодо перевірки правочинів саме протягом тимчасової адміністрації.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином зазначеною статтею передбачена можливість надсилання повідомлення про нікчемність договорів протягом ліквідації.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної Публічного акціонерного товариства "Апекс - Банк", в особі Голови правління Кабана В.В. та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 по справі №910/722/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Апекс - Банк", в особі Голови правління Кабана В.В. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 по справі №910/722/17 залишити без змін.

2.Матеріали справи №910/722/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна