донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.06.2017р. справа №908/2385/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 довіреність №б/н від 26.12.2016р.
від відповідача: не з»явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна" м.Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від16.03.2017р.
по справі№908/2385/16 (головуючій суддя Колодій Н.А., судді Мірошниченко М.В., Проскуряков К.В.)
за позовомДочірнього підприємства "Трансгарант-Україна" м. Київ
до відповідачаПублічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" м. Запоріжжя
простягнення боргу у розмірі 45 000 грн.

В С Т А Н О В И В:

12.09.2016р. позивач, Дочірнє підприємство Трансгарант-Україна м.Київ звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь м.Запоріжжя про стягнення 45 000,00 грн. плати за послуги на підставі договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р. та Додатку № 62 від 18.09.2015р. (а.с.3).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.03.2017р. у справі №908/2385/16 у задоволені позову відмовлено (а.с.157-159).

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено належними документальними доказами правомірність пред"явлення до стягнення плати за вагони, які простоювали в очікуванні інструкцій на повернення, оскільки за умовами Додатку № 62 від 18.09.2013р до договору транспортно-експедиторського облуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р., сторонами були узгоджені суттєві умови зазначеного договору, але угод, в яких би сторони визначали порядок оплати вагонів, що знаходились в очікуванні на інструкції між сторонами не укладалось.

Позивач, Дочірнє підприємство Трансгарант-Україна м. Київ, звернувся з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що 28 діб - це не строк очікування інструкцій на повернення вагонів, а строк їх надання, з яким відповідач погодився та оплатив, що підтверджується листами відповідача №80-2086841 від 28.12.2015р. та № 80-2006967 від 29.01.2016р. та Актом виконаних робіт № 105/15 від 31.12.2015р., підписаним відповідачем з відповідним застереженням (а.с.165, 172).

Апелянт зазначив, що предметом спору є стягнення 45000 грн. за 3 доби, с 28.12.2015р., дати, коли відповідач повідомив позивача про відмову від вагонів по 31.12.2015р., коли позивач погодив таку відмову, надавши інструкцію на повернення вагонів, а не спірні 28 діб, про які суд зазначив у рішенні.

На думку апелянта, суд не надав належної правової оцінки відмові відповідача від вагонів позивача та помилково визнав припиненим користування відповідачем вагонами з 28.12.2015р., датою, коли ним було повідомлено позивача про відмову від вагонів.

В апеляційній скарзі скаржник, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення господарського суду Запорізької області від 16.03.2017р. у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено наступний склад суду: головуючий суддя - Колядко Т.М. судді Скакун О.А., Ломовцева Н.В.

У зв"язку з перебуванням у відпустці судді Ломовцевої Н.В., згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів був визначений наступний склад суду: головуючий суддя - Колядко Т.М., судді Скакун О.А., Стойка О.В.

Через перебування у відпустці судді Стойка О.В., згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів був визначений наступний склад суду: головуючий суддя Колядко Т.М. судді Скакун О.А., Попков Д.О.

Підставою повторного автоматизованого розподілу судової справи стало прийняття Вищою радою правосуддя 13.06.2017р. рішення про звільнення ОСОБА_6, яка є головуючим суддею у справі з посади судді Донецького апеляційного господарського суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Ломовцева Н.В., Чернота Л.Ф.

Згідно протоколу автоматичної зміни колегії суддів у зв"язку із звільненням у відставку судді Ломовцевої Н.В., визначений наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Марченко О.А., Чернота Л.Ф.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав відзив на апеляційну скаргу від 20.04.2017р. № 11/2025054/МП/, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін (а.с.178-179).

В подальшому відповідачем були надані суду додаткові пояснення від 12.05.2017р. № 11/2029836/МП, які були залучені до матеріалів справи (а.с.200-206).

З метою всебічного, повного та об"єктивного розгляду справи та у зв"язку із зміною складу колегії суддів, розгляд справи було відкладено на 27.06.2017р.

Апелянт у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що явка сторін не визнавалася судом обов"язковою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Позивач, Дочірнє підприємство "Трансгарант - Україна" м. Київ юридична особа (ідентифікаційний код 32667198), що підтверджено Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, довідкою з ЄДРПОУ, та Статутом (а.с.6-21).

Відповідач, Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" м. Запоріжжя юридична особа (ідентифікаційний код 00191230), що підтверджено Статутом, випискою з ЄДРПОУ (а.с.90-99).

15.02.2013р. між ВАТ Запоріжсталь (змінило найменування на ПАТ Запоріжсталь) (за договором - клієнт, відповідач у справі) та ДП Трансгарант- Україна (за договором - експедитор, позивач у справі) укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № 20/2013/417 (надалі - договір), за умовами якого відповідач доручає, а позивач, в порядку та на умовах даного договору зобов'язується, за дорученням клієнта, за плату (винагороду) та за його рахунок надати клієнту послуги, передбачені п. 1.2 даного договору (п. 1.1 договору) (а.с.26-30).

Згідно з пунктом 1.2 договору, на умовах даного договору, позивач, на підставі письмових заявок відповідача, зобов'язується надати відповідачу транспортно - експедиторські послуги з організації та оплати перевезення вантажу відповідача по залізничним коліям України та країн СНД у власних (орендованих) вагонах або вагонах що знаходяться під керуванням експедитора на інших законних підставах (надалі - вагони експедитора).

Відповідно до п. 1.3 договору, у випадку необхідності надання Експедитором додаткових послуг, не вказаних в письмовій заявці клієнта, а також необумовлених умовами даного договору, розмір та порядок оплати таких послуг визначається додатковою письмовою угодою сторін.

Розділом 3 договору встановлені обов"язки сторін.

Клієнт зобов"язується в строк згідно п.2.1 направляти експедитору письмову заявку на організацію перевезення вагонів з визначеним змістом (п.3.1).

Приймати та затверджувати (підписувати) Звіти/Акти виконаних робіт експедитора на протязі 5-ти банківських днів з дати їх отримання від експедитора. У разі виникнення розбіжностей по Звіту/Акту виконаних робіт, клієнт зобов"язаний затвердити (підписати) Звіт/Акт виконаних робіт (в цій же термін) з розбіжностями та обов"язковим письмовим обґрунтуванням розбіжностей (п.3.1.4).

За змістом п.3.2.1 договору експедитор зобов"язується у разі прийняття заявки та отримання від клієнта сум фінансування, в об"ємі та порядку, передбачених розділом 4 даного договору надавати клієнту інструкцію про порядок оформлення перевізочних документів, об"єми та строки відправки узгоджених перевозок вантажів та повернення порожніх вагонів.

Згідно Додаткової угоди № 1 від 11.11.2013р. до договору № 20/2013/417 пункт 8.1 договору викладений в наступній редакції: "Даний договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2014р., а в частині розрахунків до повного їх виконання" (а.с.32).

Додатковою угодою № 6 від 05.12.2014р. строк дії договору № 20/2013/417 від 15.02.2013р. продовжено до 31.12.2015р. включно (а.с.36).

Договір та зазначені додаткові угоди до нього підписані сторонами у встановленому порядку та скріплені печатками підприємств.

У Додатку № 62 від 18.09.2015р. до договору транспортно - експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р. сторони визначили, що у відповідності до умов даного договору, експедитор (позивач) надає послуги з надання власних (орендованих) вагонів - окатишевозів (надалі вагони) на маршрутах:

- станція відправлення: ст. Максимовка - Тернопольська, ст. Скалат Львівської залізниці, ст. Негін - Південно - Західної залізниці, ст. Терни, ст. Рядова, ст. Інгулець, Придніпровської залізниці.

- станція призначення: ст. Запоріжжя - Ліве, Кушугум Придніпровської залізниці.

Вантаж - вапняк для флюсування, флюси, камінь вапняковий, окатиші, залізничну сировину (а.с.38-39).

У пункті 2 цього Додатку до договору вказано, що вартість послуг експедитора за надання рухомого складу та організацію перевезень (крім вартості ж. д. тарифу) визначається у вигляді ставки в розмірі 300,00 (триста) гривень, в тому числі ПДВ, за один вагон на добу.

Пунктом 2.1 Додатку до договору визначено, що нарахування плати за послуги, проводиться за весь строк знаходження кожного вагона під перевезеннями клієнта, включаючи час перебування вагона на коліях залізниць, підприємств-вантажовідправників, вантажоодержувачів і підприємств залізничного транспорту. Облік по кожному перевезенню починається з дати прибуття (включно) вагона на узгоджену сторонами станцію першого навантаження по даному додатку та закінчується датою прибуття вагонів після останнього вивантаження на станцію зазначену експедитором.

Дати початку та закінчення надання послуг і весь період надання послуг з організації перевезень обумовленої в цьому додатку, зазначаються в Актах початку надання послуг та закінчення надання послуг, які підписуються кожною із сторін. Зазначені дати визначаються згідно з календарним штемпелем станції на залізничних перевізних документах, та/або у разі відсутності перевізних документів згідно даних ГІОЦ "Укрзалізниці".

Як зазначає позивач, у грудні 2015 року за час знаходження вагонів під перевезенням відповідача позивачем було оформлено Акт виконаних робіт № 105/15/2013 від 31.12.2015р. та рахунок № 105/15/2013 від 31.12.2015р., згідно яких нарахована сума плати вартості послуг за грудень 2015 року у сумі 936600,00 грн. Відповідач підписав Акт виконаних робіт № 105/15/2013 від 31.12.2015р. із застереженням, погодившись з нарахованою платою лише у сумі 891600,00 грн., не визнаючи 45 000 грн. (а.с.75-78). Рахунок на оплату був отриманий відповідачем, що підтверджено підписом та печаткою відповідача.

У своєму листі від 29.01.2016р. № 80-2006967, адресованому позивачу, відповідач зазначив, що не визнає суму 45000 грн. з ПДВ, а саме по 50 вагонах, які простоювали в очікуванні інструкцій на здачу, строк надання вагонів у користування складає 28 діб (а.с.80).

Позивач у своїй відповіді від 02.02.2016р. № 16/047 просив відповідача розглянути акти закінчення надання послуг та Акт виконаних робіт № 105/15 від 31.12.2015р. в межах діючого Додатку до договору та підписані документи направити позивачу (а.с.81).

Наразі 26.02.2016р. за № 182 позивачем відповідачу була виставлена претензія на загальну суму 997959,12 грн., яка задоволена не була (а.с.82-83).

За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 45000 грн. заборгованості.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004р. № 1955-1V (далі - Закон № 1955).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що сторони при складанні Додатку № 62 до договору транспортно-експедиторського обслуговування № 20/2013/417 від 15.02.2013р. узгодили облік по кожному перевезенню (п.2.1 Додатку), але не погодили порядок оплати вагонів, що знаходились в очікуванні інструкції на здачу вагонів та на повернення 28 діб.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

За своєю правовою природою договір транспортно-експедиторського обслуговування від 15.02.2013р. № 20/2013/417. є договором про надання послуг, договором транспортного експедирування, правовідносини за яким регулюються гл. 63 та гл. 65 Цивільного кодексу України та Законом України №1955.

Статтею 11 Цивільного кодексу України закріплено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п.2 цієї статті ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Правочином, згідно п.1 ст.202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Як встановлено ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 9 Закону України Про транспортно - експедиторську діяльність, за договором транспортного експедирування, одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта), виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Договір транспортно-експедиторського обслуговування від 15.02.2013р. № 20/2013/417 містить усі істотні умови договору транспортного експедирування, передбачені ст. 9 Закону № 1955.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України (надалі ГК України) субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобовязанням, відповідно до п.п.1, 2 ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України)

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України встановлено обов"язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі та в порядку, що встановлені договором, якщо останнім передбачено наданні такої послуги за плату.

Згідно зі ст. 12 зазначеного Закону клієнт зобов'язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов'язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу. Клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування. Договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші обов'язки клієнта.

Таким чином, зазначена норма Закону покладає на клієнта обов"язки: щодо своєчасного, тобто заздалегіть надання певної інформації для виконання експедитором своїх обов"язків та у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування та відшкодування витрат, понесених експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Згідно ст. 11 Закону №1955 експедитор зобов"язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування за вказівками клієнта, погодженими у встановленому договором порядку.

За змістом п.3.2.1 договору експедитор зобов"язується у разі прийняття заявки та отримання від клієнта сум фінансування, в об"ємі та порядку, передбачених розділом 4 даного договору надавати клієнту інструкцію про порядок оформлення перевізочних документів, об"єми та строки відправки узгоджених перевозок вантажів та повернення порожніх вагонів.

Так, відповідач своїм листом від 28.12.2015р. № 80-2086341 повідомив позивача про зменшення об"єма відгрузки железорудних окатишів та просив на всі вагони-окатишевози власності позивача, які знаходяться у користуванні ПАТ "Запоріжсталь" направити інструкцію на здачу у порожньому стані, а також надати акти на здачу вагонів із користування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, пославшись на об"єктивну причину, відмовився від вагонів позивача з 28.12.2015р.

Пунктом 2.1 Додатку до договору №62 визначено, що нарахування плати за послуги, проводиться за весь строк знаходження кожного вагона під перевезеннями клієнта, включаючи час перебування вагона на коліях залізниць, підприємств-вантажовідправників, вантажоодержувачів і підприємств залізничного транспорту. Облік по кожному перевезенню починається з дати прибуття (включно) вагона на узгоджену сторонами станцію першого навантаження по даному додатку та закінчується датою прибуття вагонів після останнього вивантаження на станцію зазначену експедитором.

Дати початку та закінчення надання послуг і весь період надання послуг з організації перевезень обумовленої в цьому додатку, зазначаються в Актах початку надання послуг та закінчення надання послуг, які підписуються кожною із сторін. Зазначені дати визначаються згідно з календарним штемпелем станції на залізничних перевізних документах, та/або у разі відсутності перевізних документів згідно даних ГІОЦ "Укрзалізниці".

Слід зазначити, що ані Додатком № 62 до договору, ані умовами самого договору не передбачено права відповідача на односторонню відмову від вагонів, як і не передбачено обов"язків позивача щодо негайного на вимогу відповідача надання інструкцій на повернення вагонів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на протязі 3-х діб було погоджено відмову відповідача від вагонів та надано реквізити на відправку вагонів листом №ДН-12/4186 від 31.12.2015р.

Спірним в даній справі є період з 28.12.2015р. по 31.12.2015р., тобто з дати, коли відповідач повідомив позивача про відмову від вагонів по 31.12.2015р., коли позивач погодив таку відмову, надавши інструкцію на повернення вагонів.

Висновок суду про те, що 50 вагонів простоювали в очікуванні інструкцій на поверненні 28 діб не відповідає обставинам справи, оскільки спростовується матеріалами справи, а саме перепискою сторін.

28 діб - це строк надання вагонів у користування та надання інструкцій, а не строк очікування на повернення вагонів. Відповідач з цим погодився, що підтверджується його листами від 28.12.2015р. № 80-2086841 та №80-2006967 від 29.01.2016р., Актом виконаних робіт № 105/15 від 31.12.2015р., підписаним відповідачем із застереженням.

Доводи відповідача про те, що у нього відсутній обов"язок зі сплати 45000 грн. на підставі акту виконаних робіт № 105/15 від 31.12.2015р. у зв"язку з тим, що він не отримував претензію позивача № 182 від 28.07.2016р., не приймаються колегією суддів до уваги з наступного.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Виходячи з умов договору, а саме п.п.4.2, 4.3, 4.5 спірна сума у розмірі 45000 грн. не покрита передплатними платежами, тому строк для її оплати закінчився 12.01.2016р. (п"ять банківських днів після 31.12.2015р., дати акта виконаних робіт) на підставі рахунку № 105/15/2013 від 31.12.2015р., який підписаний з боку відповідача.

Виходячи з фактичних обставин справи та керуючись наведеними вище нормами законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 45000 грн. заборгованості є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступні процесуальні порушення, допущені судом при розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява надійшла до суду згідно штампу канцелярії суду 12.09.2016р., тобто строк вирішення спору закінчується 12.11.2016р. Наступне судове засідання було судом призначено на 02.11.2016р. після оголошення перерви у судовому засіданні 12.10.2016р.(а.с.114).

Від відповідача 01.11.2016р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду спору на 15 днів (а.с.115-116).

Згідно протоколу судового засідання від 02.11.2016р. у судовому засіданні був присутній представник позивача, який звернувся до суду із клопотанням від 02.11.2016р. про продовження строку розгляду справи, про що в протоколі судового засідання не вказано взагалі, що є порушенням норм ст. 81-1 ГПК України (а.с.122-123).

Ухвалою від 02.11.2016р. суд відклав розгляд справи до 22.11.2016р., тобто поза межами строку, встановленого законом, не вирішивши питання щодо продовження строку вирішення спору, що є порушенням норм процесуального права (а.с.124).

Вказані процесуальні порушення не відносяться до порушення норм процесуального права для скасування рішення суду відповідно до вимог ч. 3 ст. 104 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду від 16.03.2017р. у даній справі прийнято з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, повинно бути скасовано з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Трансгарант - Україна" м. Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 16.03.2017р. у справі №908/2385/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.03.2017р. у справі №908/2385/16 -скасувати.

Позовні вимоги Дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна" м.Київ до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь м.Запоріжжя про стягнення 45 000,00 грн., задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь м.Запоріжжя на користь Дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна" м.Київ заборгованість у сумі 45 000 грн., судовий збір за подання позову у сумі 1378, 00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь м.Запоріжжя на користь Дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна" м.Київ судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1515,80 грн.

Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О. Радіонова

Судді: О.А.Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1. позивачу;

2. відповідачу;

3. у справу;

4. ДАГС;

5. ГСЗО