РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017Справа №910/10950/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Миропільська 39"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

Публічне акціонерне товариство "Київенерго"

про стягнення 213626,91 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

від позивача: Березова І.Г. (довіреність)

від відповідача: ОСОБА_2 (голова правління)

Кіщук Т.В. (довіреність)

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Миропільська 39" (відповідач) про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі в сумі 213626,91 грн., а саме: 157486,48 грн. - основний борг, 4811,11 грн. - інфляційні втрати, 2261,03 грн. - 3% річних, 41193,97 грн. - пеня, 7874,32 грн. - штраф.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 у справі № 910/10950/16 (суддя Усатенко І.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 (колегія суддів у складі: Сітайло Л.Г. - головуючий суддя, судді Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.), позов задоволено частково. Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Миропільська 39" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 79880,10 грн. основної заборгованості, 3179,56 грн. втрат від інфляції, 1619,15 грн. 3% річних, 25742,40 грн. пені. В іншій частині у позові відмолено.

Постановою Вищого Господарського суду України від 29.03.2017 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 у справі № 910/10950/16 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 84622,91 грн. за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод за кодом 4-51229, 3% річних, інфляційних втрат та пені, та в цій частині передано справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 у справі № 910/10950/16 залишити без змін.

За результатами повторного автоматичного розподілу справу № 910/10950/16 передано на розгляд судді Турчина С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2017 суддею Турчин С.О. прийнято справу № 910/10950/16 до свого провадження та призначено її розгляд на 16.05.2017.

15.05.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення з доданими до них документами, у яких позивач зазначив, що в матеріалах справи наявні Акти знаття показань з приладів обліку № 977625, та місцем встановлення бойлеру є вул. Миропільська, 39. Крім того, позивач провив врахувати зміну назви позивача.

15.05.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення по справі.

В судове засідання 16.05.2017 з'явились представники позивача і відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", залучено до участі у справі № 910/10950/16 третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Київенерго" та відкладено розгляд справи на 30.05.2017.

25.05.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі, у яких позивач зазначив, що тепловий пункт перебуває на балансі відповідача

26.05.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення по справі. У поданих поясненнях відповідача зазначив, що договором між сторонами не регулюються відносини з постачання холодної води для приготування гарячої не дивлячись на те, що відповідач має індивідуальний тепловий пункт та організовує самозабезпечення співвласників будинку гарячою водою. Також відповідач заперечував проти тарифів на питну воду для приготування гарячої.

29.05.2017 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли пояснення по справі.

В судове засідання 30.05.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання 30.05.2017 не з'явився, проте, від третьої особи надійшли пояснення по справі в яких остання просила суд розглядати справу без участі представника.

Також представниками сторін подано спільне клопотання про продовження строку вирішення спору у справі № 910/10950/16, яке просили суд задовольнити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/10950/16 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 20.06.2017.

15.06.2017 позивач надав письмові пояснення щодо тарифів, на підставі яких здійснювались нарахування, а також щодо платіжного доручення № 07.09.2016 № 796 на суму 7296,51 грн.

20.06.2017 від відповідача надійшли письмові пояснення щодо того, що третя особа не спростувала перерахування на її рахунок грошових коштів у розмірі 53702,34 грн., таким чином третя особа, на думку відповідача , неправомірно отримала з державного бюджету кошти у розмірі 53702,34 грн., частина яких мала надійти на рахунок позивача.

У судовому засіданні 20.06.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Приймаючи до уваги те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 20.06.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.05.2004 між Відкритим акціонерним товариством "Київводоканал", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Миропільська 39" (далі - абонент) укладено договір № 04309/4-04 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого цей договір укладається у відповідності із Законом України "Про питну воду та питне водопостачання". За цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 р. за № 165/374 (в подальшому Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, № 37 від 19.02.2002., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 р. за № 403/6691 (в подальшому Правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1. договору, облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється: за показаннями водолічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента кількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом; зняття показань з лічильника здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Обсяг наданої води для поливу визначається за показаннями водолічильника. В разі технічної неможливості встановлення водолічильника, кількість поставленої води може визначатися за узгодженим з Постачальником розрахунком.

Згідно з п.2.1.2. договору, зняття показань з водолічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки, згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента зі стабільним об'ємом водоспоживання (до 20 м.куб. із незначним коливанням ) зняття показань з лічильника може здійснюватися постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячні платіжні документи, виходячи із його середньодобового споживання води. Показання водолічильника за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, зняті постачальником є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг.

Пунктом 2.1.4. договору встановлено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показаннями водолічильників та або іншими способами визначення об'ємів стоків, відповідно до розділу 21 Правил користування.

Постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента платіжні документи (в електронному вигляді дебетові повідомлення, вимоги-доручення, тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води, відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами, відповідно до чинного законодавства та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору, постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах, без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів (п. 2.2.1 Договору).

Згідно з п.п. 2.2.4, 2.2.5. договору, у разі не отримання від постачальника поточного щомісячного платіжного документу, абонент здійснює оплату вартості наданих послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води; у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити платіжний документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Пунктом 3.3.4 договору абонента зобов'язано сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Цей договір діє протягом всього часу надання послуг до моменту його розірвання. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1 договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ним належним чином виконувалися зобов'язання за Договором в частині надання відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення у період з 01.06.2015 по 31.03.2016 на загальну суму 249 179,76 грн., в підтвердження чого позивачем надано розшифровки рахунків абонента за період з березня 2012 року по березень 2016 року та платіжні вимоги-доручення з травня 2015 по березень 2016. Крім цього позивач надав довідку № 1589/16 від 04.07.2016, видану уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Радикал Банк", з долученням реєстру платіжних повідомлень за період з 01.05.2015 по 10.07.2015; довідку № 43/6475 від 18.07.2016, видану уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик", що підтверджує виставлення відповідачу дебетових інформаційних повідомлень про оплату послуг за період з 22.07.2015 по 18.03.2016.

Крім того, до матеріалів справи надано копії актів про зняття показань з приладу обліку, які підписані ПАТ "АК "Київводоканал" та ОСББ "Миропільська, 39" за період з січня 2010 року по березень 2016 року по коду абонента № 4-1229, 4-51229, з адресою точки обліку - м. Київ, вул. Миропільська, 39.

Проте, як зазначав позивач, вартість наданих відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення у період з 01.06.2015 по 31.03.2016, оплачені відповідачем лише частково, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 72863,57 грн. за період з травня 2015 по березень 2016 за кодом 4-1229 та у розмірі 84 622,91 грн. за період з травня 2015 по березень 2016 за кодом 4-51229.

Також, позивачем нараховані інфляційні втрати в розмірі 4811,11 грн., 3% річних в розмірі 2261,03 грн., пеня в розмірі 41193,97 грн. та штраф в розмірі 7874,32 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що договором між сторонами не регулюються відносини з постачання холодної води для приготування гарячої не дивлячись на те, що відповідач має індивідуальний тепловий пункт та організовує самозабезпечення співвласників будинку гарячою водою. Також відповідач заперечував проти тарифів на питну воду для приготування гарячої та проти того, що третя особа неправомірно отримала з державного бюджету кошти у розмірі 53702,34 грн., частина яких мала надійти на рахунок позивача.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 у справі № 910/10950/16 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 84622,91 грн. за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод за кодом 4-51229, 3% річних, інфляційних втрат та пені та направляючи справу в цій частині на новий розгляд, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 29.03.2017 вказав, що суди попередніх інстанцій задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за кодом 4-51229 (холодна вода на підігрів та стоки), не дослідили чи між сторонами спору існують договірні відносини щодо постачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води, чи укладений між сторонами договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 04309/4-05 регулює відносини сторін з приводу постачання холодної води, яка іде на підігрів, та чи перебувають на балансі відповідача теплові пункти (котельні), з яких йому здійснюється постачання гарячої води.

Водночас, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначила, що в оскаржуваних судових рішеннях судами не розмежовано розмір стягуваних 3% річних, інфляційних втрат та пені окремо по заборгованості за кодом 4-51229 та за кодом 4-1229, що в свою чергу не дає можливість суду касаційної інстанції перевірити правильність стягуваних сум 3% річних, інфляційних втрат та пені нарахованих на заборгованість у розмірі 24575,85 грн. за кодом 4-1229, яка правомірно була стягнута судами.

Згідно статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2017, судом першої інстанції під час вирішення спору встановлено наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" Послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Згідно із ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов'язані, зокрема своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

У відповідності до чинних на час укладення договору Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, водоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та водовідведенні.

Відповідно до п.п.1.2, 1.4 названих Правил останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Згідно з наведеними в Правилах приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, стічними водами є усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території підприємств (з урахуванням субабонентів).

Відповідач є споживачем питної води і відносини між сторонами щодо постачання питної води виникли на підставі укладеного між сторонами договору № 04309/4-04 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 12.05.2004, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався сплачувати надані позивачем послуги з постачання питної води та приймання стічних вод.

Пунктом 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 та зареєстрованих Мінюстом 07.10.2008 (далі - Правила користування № 190) визначено, що суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

За п. 2.1 Правил користування № 190 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що вартість спожитої води, яка йде на підігрів, підлягає оплаті саме балансоутримувачем відповідного теплового пункту.

З матеріалів справи вбачається, зокрема Авізо № 52 від 26.01.2006, що на баланс відповідача передано індивідуальний тепловий пункт по вул. Миропільська, 39. Інвентарною відомістю підтверджено фактичне встановлення обладнання індивідуального теплового пункту житлового будинку № 39 по вул. Миропільській, яке передано від ХК «Київміськбуд» на баланс ОСББ "Миропільська -39".

Зазначені обставини підтверджені відповідачем, крім того, останній зазначив, що організовує самозабезпечення співвласників будинку гарячою водою.

Таким чином, оскільки на балансі відповідача обліковуються теплові пункти, з яких йому здійснюється постачання гарячої води, відповідач повинен здійснювати розрахунок з позивачем за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуватись за власний обсяг водовідведення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 21.03.2017 у справі № 910/16709/15.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача вартість послуг з водопостачання і водовідведення (стоків) води на підігрів.

Більше того, судом також прийнято до уваги, що відповідач неодноразово здійснював часткові оплати по коду 4-51229 з призначенням платежу: «оплата за холодну воду на підігрів гарячої».

Нарахування вартості наданих послуг у період з 01.05.2015 по 31.03.2016 за кодом № 4-51229 здійснювалось позивачем за тарифами встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг згідно із постановами №756 від 18.06.2014, №969 від 31.03.2015, таким чином, твердження відповідача про застосування позивачем невірних тарифів є безпідставним.

За розрахунком позивача, у період з 01.05.2015 по 31.03.2016 сума наданих послуг з холодного водопостачання та водовідведення по коду абонента 4-51229 становила 88085,81 грн., сума здійснених часткових оплат - 3462,90 грн., сума боргу - 84 622,91 грн.

Актами про зняття показань приладу обліку підтверджено обсяги спожитої питної води за період 01.05.2015 по 31.03.2016 по коду абонента 4-51229.

Матеріали справи не містять зауважень відповідача щодо обсягів послуг водопостачання згідно наявних в матеріалах справи актів про зняття показників з приладів обліку по коду 4-51229.

В той же час, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, за кодом 4-51229, суд встановив, що останній є невірним, з огляду на наступне.

Так, сторонами надано до матеріалів справи копії платіжних доручень та копії витягів з банківських виписок про погашення заборгованості відповідачем перед позивачем.

Судом встановлено, що станом на травень 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за водопостачання та водовідведення по коду абонента № 4-51229 становила 63613,40 грн.

Оскільки договором між сторонами, зокрема п. 2.2.2 договору передбачено, що незалежно від вказаного призначення платежу у платіжному дорученні, у разі існування заборгованості, сплачені суми йдуть на погашення існуючого боргу, суд розрахував суму заборгованості за період з червня 2015 року по березень 2016 року, з врахуванням існуючого на травень місяць 2015 року боргу самостійно.

Так, при первісному розгляді справі судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по коду абонента № 4-51229 становить 55304,25 грн.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем за спірний період становить 66200,75 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість у розмірі 7296,51 грн. була сплачена відповідачем згідно платіжного доручення № 796 від 07.09.2016, тобто після порушення провадження у даній справі.

При цьому, судом встановлено, що вказана сплата стосується заборгованості саме по спірному періоду, та не повинна враховуватись в рахунок погашення заборгованості за минулі періоди,.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи наведене вище, а також те, сума основного боргу у розмірі 7296,51 грн. була сплачена відповідачем після звернення з позовом до суду, на момент розгляду даної справи відсутній предмет спору в частині позовних вимог про стягнення 7296,51 грн. по коду № 4-51229, таким чином провадження у справі в цій частині слід припинити.

Отже, за розрахунком суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 58904,24 грн., з урахуванням усіх здійснених відповідачем оплат.

При цьому, суд зазначає, що при первісному розгляді справі судом визначено заборгованість по коду абонента № 4-51229 - 55304,25 грн., однак, суд встановив, що оплату у розмірі 7296,51 грн. суд врахував в рахунок погашення боргу за попередній період, що є помилковим. Також судом враховано оплату у розмірі 3600,00 грн., здійснену 18.12.2015 в рахунок погашення заборгованості по коду № 4-51229, однак, з призначення платежу вбачається, що вказана оплата була здійснена за холодну воду, а не за холодну воду на підігрів гарячої, а тому не повинна враховуватися як оплата по коду № 4-51229.

Отже, з урахування боргу станом на травень 2015, надання за спірний період та з урахування усіх оплат, які місять призначення платежу: холодна вода на підігрів гарячої, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 58904,24 грн. по коду № 4-51229.

Заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 58904,24 грн. по коду № 4-51229 належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем в установленому законом порядку не спростована.

При цьому, суд зазначає, що твердження відповідача про те, що третя особа неправомірно отримала з державного бюджету кошти у розмірі 53702,34 грн., частина яких мала надійти на рахунок позивача, не спростовують обставин, встановлених вище. Отримання/неотримання ПАТ «Київенерго» грошових коштів у розмірі 53702,34 грн. не є предметом розгляду у даній справі, а може бути предметом самостійного позову відповідача до третьої особи.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення 4811,11 грн. інфляційних втрат, 2261,03 грн. 3% річних, 41193,97 грн. пені, суд зазначає наступне.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк оплати наданих послуг встановлений сторонами у п. 2.2 договору.

На підтвердження факту виставлення відповідачу платіжних вимог, позивачем надано розшифровки рахунків абонента за період з березня місяця 2012 року по березень місяць 2016 року та платіжні вимоги-доручення з травня 2015 по березень 2016.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2 Договору передбачено відповідальність відповідача у вигляді сплати пені за несвоєчасну оплату послуг в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, за кожний день прострочення. При цьому, сторонами погоджено, що нарахування пені припиняється через один рік, від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

На підставі наведених норм стосовно строків та розмірів нарахування пені, а також п. 4.2 Договору, враховуючи встановлену судом суму прострочення сплати вартості наданих відповідачеві послуг по коду 4-1229 (24575,85 грн.) та по коду 4-51229 (58904,24 грн.), з останнього підлягає стягненню пеня у розмірі 25742,40 грн., обчислена по кожному періоду та по кожній сумі боргу, по кожному коду окрему, з урахуванням сум та дат часткових оплат, починаючи з червня 2015 по березень 2016, за період, визначений позивачем, а отже вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню частково в зазначеній сумі.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки судом встановлено, що сума основного боргу, на яку повинно здійснюватись нарахування 3% річних та інфляційних втрат, є меншою, ніж заявлена позивачем до стягнення, то за розрахунком суду з відповідача піддягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 3179,56 грн. та 3% річних у розмірі 1619,15 грн. Розрахунок здійснений судом за період з 29.06.2015 по 31.03.2016 по коду 4-1229 по кожному місяцю окремо з урахуванням сум та дат оплат та за період з 05.06.2015 до 31.03.2016 код 4-51229, з урахуванням сум та дат оплат.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір за частину позовних вимог, провадження по яким припинено, покладається на відповідача, оскільки спір у зазначеній частині виник внаслідок неправильних дій останнього.

Оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 залишені в силі в частині стягнення 24575,85 грн. заборгованості по коду 4-1229, то з відповідача на корись позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1819,76 грн.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" в частині стягнення заборгованості у розмірі 84622,91 грн. за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод за кодом 4-51229 та 3% річних, інфляційних втрат та пені задовольнити частково.

2. Припинити провадження в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 7296,51 грн. по коду 4-51229.

3. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Миропільська 39" (02192, м. Київ, вулиця Миропільська, будинок 39; ідентифікаційний код 26437533) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1А; ідентифікаційний код 03327664) 58904,24 грн. заборгованості по коду № 4-51229, 3179,56 грн. інфляційних втрат, 1619,15 грн. 3% річних, 25742,40 грн. пені та 1819,76 грн. витрат зі сплати судового збору

4. В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 84622,91 грн. за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод за кодом 4-51229 та 3% річних, інфляційних втрат та пені, відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2017.

Суддя С.О. Турчин