донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

12.06.2017 року справа №908/98/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: за участю представників сторін: від апелянта(позивача): від відповідача-1: від відповідача-2: від третьої особи:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з'явились; не з'явились; не з'явились; не з'явились;
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Васильківка Дніпропетровської області
на рішення господарського суду Запорізької області
від27.03.2017 року
у справі№ 908/98/17 (суддя Дроздова С.С.)
за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Васильківка Дніпропетровської області
до відповідачів: за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-21.Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство "Офіс-центр", м. Запоріжжя 2.Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" в Орджонікідзевському районі, м. Запоріжжя Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, м. Запоріжжя
провизнання права власності

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі за текстом ФОП ОСОБА_4, Позивач) звернулась до господарського суду Запорізької області із позовом до Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство "Офіс-центр" (далі за текстом ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-центр", Відповідач-1) та до Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя (далі за текстом Концерн "Міські теплові мережі", Відповідач-2) про визнання права власності на майно, згідно наступного переліку:

№НазваВартість
1Монітор Асеr АL380,00 грн.
2Монітор Samsung 19380,00 грн.
3Системний блок корпус (Міскоlаb) Аtlоn 3200600,00 грн.
4Системний блок LG Реntium 600,00 грн.
5Монітор LG 980,00 грн.
6Системний блок корпус (Аsus) Аtlоn 38001100,00 грн.
7Монітор LG 450,00 грн
8Монітор LG 450,00 грн.
9Системний блок LG Реntium 520,00 грн.
10Системний блок LG Реntium 520,00 грн
11Принтер лазерний Samsung 900,00 грн.
12Принтер лазерний Samsung МL-2570/ХЕV 850,00 грн.
13Стіл офісний - 7 одиниць 600 грн. за одиницю 4200,00 грн. загалом
14Стіл керівника 950,00 грн.
15Крісло офісне "Президент"1200,00 грн.
16Крісло офісне "Ліга" 800,00 грн.
17Стільці офісні - 2 одиниці 250,00 грн. за одиницю 500,00 грн. - загалом
18Стільці офісні - 7 одиниць190,00 грн. за одиницю 1330,00 грн. - загалом
19Шкаф платяний 1200,00 грн.
20Шкаф платяний 800,00 грн.
21Пенал ДСП 250,00 грн.
22Сейф офісний 2 000,00 грн.
23Телевізор "Раnаsоnіс" 500,00 грн.
24Телефон "Раnаsоnіс" 85,00 грн.
25Вентилятор90,00 грн.
26Мікрохвильова СВ-піч 550,00 грн.
27Кулер НОUK 380,00 грн.
28Факс "Раnаsоnіс" 450,00 грн.
29Меблевий м'який куток2200,00 грн.
На загальну суму 25535 грн. 00 коп. Позивачем також заявлено вимогу про зняття зазначеного майна з арешту, накладеного шляхом складання акту опису та арешту майна від 21.09.2016 року Вознесенівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в нежитловому приміщенні за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 30.05.2012 року у справі №5009/1264/12, рішення господарського суду Запорізької області від 08.07.2013 року у справі №908/1118/13 та рішення господарського суду Запорізької області від 23.06.2015 року у справі №908/3157/15 видані накази про стягнення з ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-центр" (Відповідача-1) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (Відповідача-2) суми боргу. На підставі наказів Вознесенівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкрите зведене виконавче провадження ВП №50660350. В рамках виконавчого провадження 21.09.2016 року накладений арешт на майно відповідача-1, яке знаходиться в нежитловому офісному приміщенні за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80, шляхом складання акту опису та арешту майна від 21.09.2016 року. Більша частина арештованого та описаного майна належить не боржнику (відповідачу-1), а позивачу. Зазначене підтверджується тим, що позивачем нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80 використовується під офіс на підставі укладеного з відповідачем-1 договору оренди №2/АР від 02.08.2016 року. В орендованому приміщенні знаходиться майно, що належить позивачу (згідно з переліком) на загальну суму 25535,00 грн. Майно було придбане позивачем, що підтверджується видатковими накладними від 17.12.2015 року за №РН-0000051, від 09.02.2015 року за №21, від 03.09.2014 року за №93, товарними чеками від 10.11.2013 року, від 15.11.2013 року та знаходиться на балансі останнього.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.01.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №908/98/17, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 - Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі за текстом Вознесенівський ВДВС у Запорізькій області, Третя особа).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.03.2017 року у справі №908/98/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 до ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-центр" та Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання права власності на вищезазначене майно та зняття з нього арешту.

Рішення обґрунтовано недоведеністю факту прийому-передачі нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80 та не наведенням індивідуальних ознак речей, на які позивач просить визнати право власності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ФОП ОСОБА_4 звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2017 року у справі №908/98/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 повністю, як наслідок визнати за нею право власності на майно та зняти з зазначеного майна арешт.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при неповному дослідженні обставин, які мають значення для справи та із невідповідністю висновків викладених в оспорюваному судовому акті обставинам справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначає про неврахування судом першої інстанції, що факт прийому-передачі орендованого нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80 підтверджений договором оренди №2/АР від 02.08.2016 року, який свідчить про передачу ФОП ОСОБА_4 приміщення в оренду. Зазначає, що в ньому містяться чіткі значення про договір оренди, про дату його укладення, про сторони договору, та про предмет. Наполягає, що на підтвердження правомірності набуття права власності позивача на спірне майно надані належні докази, в тому числі накладні, товарні чеки, інвентаризаційний опис, які свідчать про те, шо таке майно набуто в результаті укладення правочинів між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "РІК СТАР", ТОВ "Рекламно-інформаційна компанія - 2006", ФОП ОСОБА_5 Враховуючи презумпцію правомірності правочину, законність придбання майна не може ставитись судом під сумнів і не може бути предметом судового розгляду. Державним виконавцем описано все цінне майно, яке знаходилось за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80, детального опису індивідуальних ознак описаного та арештованого майна в акті його опису та арешту не міститься, з огляду на що, обґрунтовуючи свою вимогу, позивач правомірно посилався на видаткові накладні, товарні чеки, інвентаризаційний список основних засобів в яких не міститься інформації про висоту, ширину, кількість дверей, колір, тощо, оскільки детальний опис речей не відповідає звичаям ділового обороту в зазначених правовідносинах, та повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 7 Цивільного кодексу України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2017 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів та визначено в наступному складі: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), судді Агапов О.Л., Сгара Е.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.04.2017 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 24.05.2017 року о 14 год. 00 хв.

В запереченнях (вих.б/н від 23.05.2017р.), які надійшли через канцелярію суду 24.05.2017 року від Концерну "Міські теплові мережі", відповідач-2 вказав про безпідставність доводів апеляційної скарги, у звязку із чим просив відмовити у її задоволенні, рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2017 року у справі №908/98/17 просив залишити без змін.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року відкладено розгляд апеляційної скарги на 12.06.2017 року о 10 год. 00 хв.

12.06.2017 року через канцелярію суду від апелянта - ФОП ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скаргу у зв'зку із неможливістю забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника позивача.

Розглянувши вказане клопотання колегія апеляційного господарського суду відмовляє у його задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обовязки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Відповідно до вимог ст. 77 ГПК України, господарський суд має право відкласти судове засідання у випадках, визначених зазначеною статтею. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. ФОП ОСОБА_4 не була позбавлена права до дня судового засідання надати суду додаткові докази, які на її думку необхідні для розгляду апеляційної скарги. Разом з тим, відповідно до ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року явка сторін у судове засідання не була визнана обовязковою. Зважаючи на достатність доказів для розгляду справи по суті, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє ФОП ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, клопотання представника ФОП ОСОБА_4 вже задовольнялось та розгляд справи відкладався.

12.06.2017 року у судове засіданні апеляційної інстанції представники позивача, відповідачів та третьої особи не з'явились. Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Явка не визнавалася судом обовязковою.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 ГПК України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами частини 2 цієї статті передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Вознесенівському ВДВС у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження № 50660350 про стягнення з ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-Центр" заборгованості на користь юридичних осіб у сумі 110711,32 грн.

При здійсненні виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні ВП №50660350 державним виконавцем Вознесенівського ВДВС у Запорізькій області, у присутності понятих, та за участі представників стягувача Концерну "Міські теплові мережі", 21.09.2016 року був складений акт опису та арешту майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80, відповідно до якого, зокрема, описано майно, згідно переліку:

№НазваВартість
1Монітор Асеr АL380,00 грн.
2Монітор Samsung 19380,00 грн.
3Системний блок корпус (Міскоlаb) Аtlоn 3200600,00 грн.
4Системний блок LG Реntium 600,00 грн.
5Монітор LG 980,00 грн.
6Системний блок корпус (Аsus) Аtlоn 38001100,00 грн.
7Монітор LG 450,00 грн
8Монітор LG 450,00 грн.
9Системний блок LG Реntium 520,00 грн.
10Системний блок LG Реntium 520,00 грн
11Принтер лазерний Samsung 900,00 грн.
12Принтер лазерний Samsung МL-2570/ХЕV 850,00 грн.
13Стіл офісний - 7 одиниць 600 грн. за одиницю 4200,00 грн. загалом
14Стіл керівника 950,00 грн.
15Крісло офісне "Президент"1200,00 грн.
16Крісло офісне "Ліга" 800,00 грн.
17Стільці офісні - 2 одиниці 250,00 грн. за одиницю 500,00 грн. - загалом
18Стільці офісні - 7 одиниць190,00 грн. за одиницю 1330,00 грн. - загалом
19Шкаф платяний 1200,00 грн.
20Шкаф платяний 800,00 грн.
21Пенал ДСП 250,00 грн.
22Сейф офісний 2 000,00 грн.
23Телевізор Раnаsоnіс 500,00 грн.
24Телефон Раnаsоnіс 85,00 грн.
25Вентилятор90,00 грн.
26Мікрохвильова СВ-піч 550,00 грн.
27Кулер НОUK 380,00 грн.
28Факс Раnаsоnіс 450,00 грн.
29Меблевий м'який куток2200,00 грн.
Описане майно прийняв на відповідальне зберігання представник підприємства "РІК" - ОСОБА_6, яке орендує приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80 у ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-Центр". Представник ОСОБА_6 був попереджений про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, про що особисто останнім проставлено підпис.

Звертаючись до суду першої інстанції ФОП ОСОБА_4 зазначила, що частина арештованого та описаного згідно майна з актом від 21.09.2016 року належить їй на праві власності, що стало підставою для звернення до суду з позовом, за яким порушено провадження в даній справі.

Господарський суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не наведено індивідуальних ознак речей, на які просить визнати право власності. Крім того, мотиви відмови у задоволенні позову повязані із неможливістю встановити, що спірне майно встановлене позивачем у приміщенні по вул. Патріотичній, 80, оскільки в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі вказаного обладнання позивачу.

При розгляді вищевказаних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 13 та ч. 2 ст. 41 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом або може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч. 2 5 ст. 13 Цивільного кодексу України.

Статтями 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 - 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Отже виходячи із змісту зазначеної норми власник або особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту, а умовою задоволення матеріально-правових вимог позивача має бути встановлення факту наявності у позивача права власності на спірне майно та безпідставність накладення на нього арешту. До предмета доказування у таких справах відноситься дослідження питання права власності позивача на спірне майно.

Згідно з ч. 1 ст. 57 цього ж Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Пунктом 4 ч. 2 вказаної статті Закону передбачено, що арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 5 даної статті Закону, про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Опис та арешт майна боржника у відповідності з положеннями п.п. 4.2.1 п. 4.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (станом на 21.09.2016р.), здійснюються в наступній послідовності. Після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані: а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; г) прізвище, імя та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання; ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та ін. відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент складення акту опису та арешту майна) та ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", (чинним на момент розгляду справи), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Вознесенівського ВДВС у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження ВП №50660350 з примусового виконання наказу №908/3167/15 виданого 20.07.2015 року господарським судом запорізької області про стягнення з ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-Центр" на користь Концерну "Міські теплові мережі" заборгованості у розмірі 51560,18 грн.

04.04.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання до 10.04.2016 року. За поясненням державного виконавця рішення суду в строк для самостійного виконання боржником не виконано.

21.09.2016 року державним виконавцем було здійснено вихід до місця основного здійснення господарської діяльності ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-Центр", а саме за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80 для проведення перевірки майнового стану боржника. За результатами проведеної перевірки було складено акт опису та арешту майна ВП №50660350 від 21.09.2016 року, яким було описано рухоме майно, а саме офісну техніку, що знаходиться в м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80 в приміщенні ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-Центр".

Як роз'яснено у п. 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року за №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам ст. 1 ГПК України.

Враховуючи, що відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 Цивільного кодексу України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-центр", на праві власності, згідно з договором купівлі-продажу обєкта права комунальної власності №95 від 20.05.2008 року, належить нежитлове приміщення №62 цокольного поверху (літера А-5), загальною площею за внутрішніми замірами 135,8 кв.м, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 80.

Матеріалами справи підтверджено, що між ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-Центр" в особі ОСОБА_7 (далі за текстом Орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (далі за текстом - Орендар) 02.08.2016 року укладено договір оренди нежитлового приміщення №2/АР (далі за текстом Договір оренди №2/АР) (а.с. 17-18) відповідно до умов якого: Орендодавець зобовязується передати Орендарю в тимчасове користування з метою розміщення офісу приміщення (п. 1.1.) загальною корисною площею 65 кв.м. (п.1.2.1), місцезнаходження переданого в оренду обєкта: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80 (п.1.4.).

Згідно п. 1.4. Договору оренди №2/АР сторони досягли згоди, що обєкт оренди повинен бути переданий Орендарю протягом 2-х днів з моменту підписання Договору. Обєкт передається згідно ОСОБА_5 прийому-передачі, що є невідємною частиною цього договору.

Договір укладається на строк до 01.01.2018 року. Перебіг строку оренди починається з дня складання акта здачі-приймання приміщення відповідно до п. 1.4 Договору (п. 2.1. п. 2.2. Договору оренди №2/АР).

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту прийому-передачі нежитлових приміщень від 02.08.2016 року (а.с. 19) Орендодавець ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-Центр" з одного боку, та Орендар ФОП ОСОБА_4 з іншого боку, передано нежитлове приміщення розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80, яке складається з 4-х кімнат (65 кв.м.). Приміщення передаються згідно з договором оренди №1 від 02.08.2016 року.

В той же час, акт прийому-передачі саме за Договором оренди №2/АР від 02.08.2016 року в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність доказів, що обєкт оренди згідно Договору №2/АР від 02.08.2016 року фактично був переданий позивачу у користування, як то передбачено п. 1.4. Договору оренди №2/АР.

Тобто, матеріали справи не містять доказів користування ФОП ОСОБА_4 нежитловим приміщенням розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80.

Інших доказів фактичного користування ФОП ОСОБА_4 об'єктом оренди згідно Договору №2/АР від 02.08.2016 року, в тому числі доказів оплати за користування нежитловим приміщенням в м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80 матеріали справи не містять.

Мотивуючи апеляційну скаргу позивач зазначив про те, що в даному доказі мала місце технічна описка допущена в складанні акту прийому-передачі нежитлових приміщень від 02.08.2016 року. Проте, вказаний недолік, на переконання заявника апеляційної скарги, не спростовує факту передачі позивачу зазначеного приміщення в оренду, оскільки в ньому містяться всі істотні умови (дата, сторони, предмет оренди). Крім того, апелянт зазначив, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80 складається всього з 6-ти кімнат, а в складеному державним виконавцем акті опису та арешту майна не значиться в яких саме кімнатах описувалось спірне майно, що, в свою чергу, виключає можливість опису майна в інших кімнатах.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не може прийняти до уваги вказаний довід, оскільки акт прийому-передачі нежитлових приміщень від 02.08.2016 року (а.с. 19) не є технічною фіксацією виконання умов Договору оренди №2/АР від 02.08.2016 року, тобто документуванням особами своїх дій з реалізації набутих прав і прийнятих обовязків, а лише підтверджує реалізацію іншого правочину - Договору оренди №1 від 02.08.2016 року, який в матеріалах справи взагалі відсутній.

За відсутності документів з оформлення Договору оренди №1 від 02.08.2016 року неможливо встановити саме в який строк позивач користувався нежитловими приміщеннями та які умови такого користування взагалі були передбачені. Інших доказів ФОП ОСОБА_4 не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом положень ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі втрати документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у субєктивному праві, належному особі, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Тому до предмету доказування за цим позовом входить установлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

Звертаючись до суду із відповідним позовом ФОП ОСОБА_4, на підтвердження її права власності на майно, надає наступні докази: копії видаткової накладної №РН-0000051 від 17.12.2015 року, накладної №93 від 03.10.2014 року, накладної №21 від 09.02.2015 року, товарного чеку від 10.11.2013 року, товарного чеку від 15.11.2013 року. Крім того, надає інвентарний список основних засобів (за місцем їх знаходження, експлуатації): м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80.

Статтею 184 Цивільного кодексу України встановлено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

У справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що обладнання обєкти оснащення офісу перелічені в позові, які є предметом спору, відповідно до ч. 1 ст. 184 Цивільного кодексу України, визначені індивідуальними ознаками, тобто є незамінним.

Так, зокрема, індивідуально визначеними є такі речі, які відрізняються під інших індивідуальними ознаками: а) єдині у своєму роді; б) відрізняються від інших кількома ознаками; в) вирізнені із загальної маси речей цього роду.

Поділ речей на речі, визначені індивідуальними ознаками, та речі, визначені родовими ознаками, пов'язаний як з природними властивостями речей, так і з способами їхньої індивідуалізації. Поряд із предметами, єдиними у своєму роді (наприклад, картиною), до речей, визначених індивідуальними ознаками, можуть бути віднесені речі, певним способом виокремлені учасниками правочину з маси однорідних речей (наприклад, частина врожаю картоплі, що зберігається на елеваторі). Якщо ж річ визначена тільки кількісно (числом, вагою, мірою) і характеризується ознаками, спільними для всіх речей такого роду, - це річ, визначена родовими ознаками.

Колегія суддів вважає, що електронна техніка, меблі, та інші обєкти заявлені в позові (сейф, кулер, тощо), які за поясненням позивача були придбані ФОП ОСОБА_4, визначені індивідуальними ознаками, а саме:

- меблі мають колір виготовлення, матеріал, модель, власні параметри (висота, ширина, довжина), кількість дверей, тощо;

- електронна-компютерна техніка та їх складові мають власну модель, серійний номер, країну виробника, колір, дату виробництва, технічно-сервісну документацію, правила експлуатації, саме ті ознаки, які дають змоги їх ідентифікувати, тобто відокремити від всіх інших;

- інші речі також мають свої ідентифікуючі ознаки (модель, параметри, матеріал виготовлення).

Саме тому, у відповідності до ч. 1 ст. 184 Цивільного кодексу України перелічені в позові речі є незамінним, оскільки про їх родові ознаки можуть свідчити докази їх відношення до певного класу та групи певного товару.

Перелічені в позові рухомі обєкти не можуть бути без визначення родових ознак, оскільки не вимірюються вагою, мірою тобто не є замінними.

Позивачем не надано доказів індивідуальних ознак речей, на які просить визнати право власності, що не дає змоги їх ідентифікувати та відрізнити від інших обєктів речового права.

Слід зазначити, що з наявних у справі доказів неможливо встановити, що спірне майно встановлене ФОП ОСОБА_4 у приміщенні по вул. Патріотичній, буд. 80, оскільки в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі позивачу, як Орендарю, приміщення по вул. Патріотичній, буд. 80, за Договором оренди №2/АР, за умовами якого перебіг строку оренди починається саме з дати складання такого акту.

Із інвентарного списку основних засобів (а.с. 25 - 26) не вбачається станом на який час перелічене майно знаходиться та експлуатується за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80.

Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як на підставу набуття права власності на майно, перелічене в позовній заяві, позивач посилається на певні видаткові накладні та товарні чеки.

При цьому, із вказаних доказів не вбачається індивідуальних ознак речей, які придбавалися ФОП ОСОБА_4

Колегія суддів апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що ФОП ОСОБА_4 на законних підставах набула перелічене у позові майно та користувалась ним саме в приміщенні в м. Запоріжжя вул. Патріотичній, буд. 80, у звязку із чим суд зобовязаний зробити висновок про визнання за позивачем права власності на арештовані обєкти, оскільки законність правочинів, яка підтверджена доказами (накладними, квитанціями, товарними чеками) не є предметом судового розгляду. В даній справі предметом розгляду є належні та допустимі докази, що підтверджують приналежність саме позивачеві конкретного та визначеного індивідуальними ознаками спірного майна, яких в свою чергу ФОП ОСОБА_4 ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду надано не було.

Також не приймається до уваги твердження заявника апеляційної скарги про невиконання державним виконавцем вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, зокрема, не зазначення в акті опису та арешту майна індивідуальних ознак описаних речей, оскільки по-перше: акт складався в присутності представника позивача адвоката ОСОБА_8, а будь-яких зауважень чи заперечень щодо його складення від присутніх осіб не надходило, представник позивача не надав державному виконавцю правовстановчих документів на описане майно та доказів, які підтверджують факт користування (оренди) нежитловим приміщенням ФОП ОСОБА_4; по-друге: акт опису та арешту майна ВП №50660350 від 21.09.2016 року ФОП ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не було оскаржено та не визнано недійсним.

При цьому, колегія суддів також виходить з наступного:

1)В матеріалах справи відсутні перелік основних засобів та матеріальних цінностей, які знаходяться на балансі та у власності відповідача-1, який є боржником за виконавчим провадженням. Даних про наявність чи відсутність визначеної офісної техніки відповідачем-1 не спростовувалось та не підтверджувалось ні під час опису та арешту майна іизначеного в позові майна, ні в подальшому - шляхом звернення до виконавчих органів із відповідними заявами та клопотаннями про те, що спірне майно не є його власністю. Крім того, доказів того, що спірне майно не знаходиться у власності чи набалансі відповідача-1 матеріали справи не містять та позивачем не надано.

2)Відсутні докази того, що офісне приміщення ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-Центр" було передано в оренду ФОП ОСОБА_4 без будь-якої офісної техніки, в тому числі переліченої в позові.

3)Відсутні докази оплати за спірне майно саме позивачем (фіскальні чеки або інші платіжні документи), які б свідчили про оплату саме цього майна, що знаходиться на балансі ФОП ОСОБА_4

4)З матеріалів справи вбачаються правоустановчі документи відповідача-1, а саме Договір №95 купівлі-продажу об'єкту комунальної власності (а.с. 62), витяг з Державного реєстру правочинів (а.с. 68) для приміщення, що належить ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-Центр". Зазначеними документами підтверджено, що відповідачу-1 належить нежитлове приміщення №62 цокольного поверху (літера А-5), загальною площею за внутрішніми замірами 135,8 кв.м., а за Договором оренди №2/АР від 02.08.2016 року позивач орендує 65 кв.м. Доказів того, що виконання процесуальних дій з опису та арешту офісної техніки проходили саме в приміщенні ПП "Спеціалізоване підприємство "Офіс-Центр" на 65 кв.м., якими користується ФОП ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, скаржником не надано належних доказів в розумінні ст. 34 ГПК України, які б свідчили про наявність правових підстав для визнання за ФОП ОСОБА_4 права власності на майно згідно переліку у позовній заяві, у звязку із недоведеністю приналежності позивачеві спірного майна.

Наслідком відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на майно, є відмова у знятті із зазначеного майна арешту, накладеного шляхом складання акту опису та арешту майна від 21.09.2016 року Вознесенівським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області в нежитловому приміщенні за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 80.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника обґрунтованого висновку суду першої інстанцій не спростовують та по суті зводяться до заперечень щодо здійсненої судом першої інстанції оцінки доказів у справі та доведення інших обставин, ніж ті, що були встановлені судом попередньої інстанції.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим апеляційна скарга ФОП ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2017 року у справі №908/98/17 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Васильківка Дніпропетровської області на рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2017 року у справі №908/98/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2017 року у справі №908/98/17 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3