РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017Справа №910/4932/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ-ПРЕС" до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про тлумачення змісту правочину

Суддя О.М. Ярмак
представники:

від позивачаПухальська І.С. (представник за довіреністю)
від відповідачаДобжанський В.В. (представник за довіреністю), Архіпов О.Ю. (за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ-ПРЕС" до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про тлумачення змісту правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/4932/17, призначено розгляд справи на 25.04.2017.

Ухвалою від 25.04.2017 судом відкладено розгляд справи на 23.05.2017.

В судовому засіданні 23.05.2017 судом оголошено перерву до 30.05.2017.

В судовому засіданні 30.05.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд здійснити тлумачення змісту окремої частини правочину - Генерального договору № 13.03.-479/ЮР про відкриття акредитивів від 01.04.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФІ-ПРЕС», а саме: 1) встановити наступний зміст терміну «Несприятливі події» розділу «Визначення термінів»: у разі настання будь-якої з подій, включених до переліку, наведеного у визначенні терміну "Несприятливі події" розділу "Визначення термінів" - Банк звільняється від обов'язку відкрити Клієнту Акредитив за погодженою Банком Заявою про відкриття Аккредитиву; 2) встановити наступний зміст підпункту п. 6) «Несприятливі події» розділу "Визначення термінів": порушення судом справи про банкрутство Клієнта, прийняття рішення про його ліквідацію або реорганізацію або настання будь-яких інших аналогічних подій та обставин, які можуть мати наслідком неможливість належного виконання Клієнтом своїх зобов'язань за цим Генеральним договором; 3) встановити наступний зміст підпункту п. 7) "Несприятливі події" розділу "Визначення термінів": порушення судом справи про банкрутство поручителя/майнового поручителя, прийняття рішення про його ліквідацію або реорганізацію або настання інших аналогічних обставин, які явно свідчать про те, шо задоволення вимог банка за рахунок поручителя/майнового поручителя буде ускладнене; 4) встановити зміст словосполучення "Несприятливої події" п. 7.2.6: не є тотожним терміну "Несприятливі події" розділу "Визначення термінів".

Представники відповідачів проти задоволення вказаних вимог заперечували з підстав їх необґрунтованості.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі-Прес" (Клієнт) було укладено Генеральний договір про відкриття акредитивів № 13.03-479/ЮР (далі - Генеральний договір) зі змінами та доповненнями, викладеними у додаткових угодах № 1 від 01.10.2013, № 2 від 25.11.2013, № 3 від 05.12.2014, № 4 від 16.04.2015.

Згідно з п. 1.2. Генерального договору в порядку та на умовах, передбачених цим генеральним договором та погодженими Банком заявами про відкриття акредитива, Банк здійснює відкриття будь-якого акредитива, який не суперечать чинному законодавству України.

Умовами п. 7.2.6 Генерального договору визначено, що у випадку виникнення будь-якої несприятливої події відповідно до цього генерального договору, Банк набуває право вимагати від Клієнта дострокового погашення заборгованості (її частини), що виникла після здійснення платежів за акредитивом, а Клієнт зобов'язаний виконати таку вимогу Банку і погасити всі суми, які сплачені/відшкодовані Банком за свій рахунок у зв'язку з відкриттям акредитива та здійсненням операцій за відкритим акредитивом, комісій та процентів за відкриття акредитива та за здійснення операцій за відкритим акредитивом та штрафних санкцій (якщо такі будуть мати місце), незалежно від настання строків сплати цих платежів за цим генеральним договором/погодженими Банком заявами про відкриття акредитивів, в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги.

У розділі «Визначення термінів» Генерального договору вказується, що несприятливими подіями може бути будь-яка з перелічених подій, при настанні якої Банк звільняється від обов'язку відкрити Акредитив за Погодженою Банком Заявою про відкриття акредитиву, перелік таких подій наведений у договорі.

Так, пунктом 6 переліку «Несприятливих подій» вказано: порушення судом справи про банкрутство клієнта, прийняття рішення про його ліквідацію або реорганізацію або настання будь-яких інших подій та обставин, які можуть мати наслідком неможливість належного виконання Клієнтом своїх зобов'язань за цим генеральним договором та/або акредитивом.

У пункті 7 переліку «Несприятливих подій» вказано: порушення судом справи про банкрутство поручителя/майнового поручителя, прийняття рішення про його ліквідацію або реорганізацію або наявність інших обставин, які явно свідчать про те, що задоволення вимог Банка за рахунок поручителя/майнового поручителя буде ускладнене.

Позивач звернувся до суду з позовом про тлумачення пунктів 6 та 7 розділу «Визначення термінів» та 7.2.6 Генерального договору, посилаючись на наявність між сторонами розбіжностей щодо неоднакового розуміння їх змісту, що підтверджується позиціям сторін під час розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/1443/16.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором, відповідно до ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, вказаною нормою передбачено можливість сторін самостійно на власний розсуд встановлювати умови договору у разі, якщо вони погоджені ними та не суперечать вимогам чинного законодавства України.

За приписами ст.ст. 3, 629 ЦК України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч. 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту угоди має бути наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто, потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати, натомість, може тільки роз'яснювати вже існуючі умови угоди.

Стверджуючи про наявність між сторонами спору щодо тлумачення умов Генерального договору, позивач посилається на справу Господарського суду міста Києва № 910/1443/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Профі-Прес" до Публічного акціонерного товариства „Перший Український Міжнародний Банк" про визнання незаконними дій відповідача щодо договірного списання грошових коштів у сумі 5 526 042 грн. 24 коп. з рахунку № 3746 позивача, відкритого у ПАТ „ПУМБ", та про стягнення з ПАТ „ПУМБ" на користь ТОВ „Профі-Прес" грошових коштів у сумі 5 526 042 грн. 24 коп., пені у розмірі 118 090,76 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2017, залишеною без змін Вищим господарським судом України, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що при встановленні обставин справи судом було застосовано пункти 6 та 7 розділу «Визначення термінів» та 7.2.6 Генерального договору, оцінено їх та здійснено відповідне тлумачення, при цьому, про будь-які суперечності сторін з приводу тлумачення цих умов договору у змісті постанови не йдеться, спір між сторонами полягав у встановленні самого факту несприятливих подій.

Суд зазначає, що встановлені у вказаному судовому рішенні факти відповідно до ст. 35 ГПК України мають преюдиційне значення для даного спору та не підлягають повторному доведенню при розгляді цієї справи.

Окрім того, суд відзначає, що під тлумаченням вказаних пунктів Генерального договору позивач, виходячи із власного розуміння змісту договору, фактично ставить питання про внесення змін до вказаного договору шляхом його доповнення новими умовами, виходячи із обставин конкретної ситуації, що склалася між сторонами спору у ході виконання договору.

Так, викладені позивачем підстави заявлення позовних вимог у цій справі не обґрунтовують наявність між сторонами спору щодо тлумачення змісту договору, а стосуються правомірності та можливості застосування спірних пунктів договору до ситуації, що склалася між сторонами договору в ході виконання його умов та спір у якій не може бути вирішено у межах цієї справи.

Окрім того, приймаючи рішення у цій справі, суд також враховує, що позивач звернувся до суду з вимогою про тлумачення положень договору на стадії його виконання в той час як тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

На підставі викладених вище обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для тлумачення пунктів 6 та 7 розділу «Визначення термінів» та 7.2.6 Генерального договору в порядку ст. 213 ЦК України та у спосіб, вказаний позивачем.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Оскільки позивач не довів належними та достатніми доказами наявність обставин, з якими законодавство пов'язує реалізацію права суду на тлумачення змісту правочину, в задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.06.2017

Суддя О.М. Ярмак