ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 904/9947/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О. - головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішенняГосподарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017
Та постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2017
у справі№ 904/9947/16 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
ДоКвартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро
Про Стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат зв спожитий газ у розмірі 1 456 280,08 грн.,
за участю представників сторін
від позивача:Старчик А.А. ( довіреність від 14.04.2017 № 14-63),
Від відповідача:не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК"Нафтогаз України") звернулось із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (далі - Квартирно-експлуатаційний відділ) про стягнення 841563,00 грн. основного боргу, 364506,08 грн. інфляційних нарахувань, 25575,05 грн. 3% річних та 224635,95 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 (суддя Юзіков С.Г.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі № 904/9947/16 (у складі колегії суддів: Джихур О.В. - головуючого, Сизько І.А., Кузнецової І.Л.) позов частково задоволено; стягнуто із Квартирно-експлуатаційного відділу, м. Дніпропетровськ на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 841563,00 грн. основного боргу, 112317,98 грн. пені, 364506,08 грн. індексу інфляції, 25572,41 грн. 3% річних та 21844,16 грн. витрат з оплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі № 904/9947/16, ПАТ "НАК"Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі № 904/9947/16 скасувати в частині зменшення розміру пені на 112317,98 грн., і прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути із Квартирно-експлуатаційного відділу, м. Дніпропетровськ на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 112317,98 грн. пені.

У касаційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права, ст.ст. 549-552 Цивільного кодексу України та порушення норм процесуального права, ст.ст. 42, 24, 25, 43, 83, 84 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування норм матеріального права та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що сторонами 11.11.2014 укладено договір № 2565/14-БО(Т)-3 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), за пунктом 1.1 якого продавець (позивач) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідач) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК"Нафтогаз України" за кодом згідно із УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ, на умовах цього договору.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (пункт 3.3. договору).

Пунктом 3.4. договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмові від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1. договору).

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів із наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. договору, покупець зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2. договору).

На виконання взятих на себе зобов'язань за договором, за листопад-грудень 2014 року, позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 7247383,00 грн., що підтверджуються актами приймання-передачі природного газу (від 30.11.2014 за листопад на суму 3992557,43 грн., від 31.12.2014 за грудень на суму 3254825,57 грн.).

Відповідач несвоєчасно виконував прийняті на себе грошові зобов'язання з оплати за поставлений природний газ, у нього виник основний борг у розмірі 814563,00 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач прострочив оплату боргу.

Позивач, посилаючись на пункт 7.2 договору нарахував пеню 3 062,78 грн. за період з 15.12.2014 до 15.12.2014, 14202,82 грн. за період з 15.01.2015 до 05.02.2015, 23379,31 грн. за період з 06.02.2015 до 03.03.2015, 183991,03 грн. за період з 04.03.2015 по 14.07.2015.

Крім цього, позивач, посилаючись на частину 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахував індекс інфляції - 364506,08 грн. за період із січня по грудень 2015 року, 3% річних - 328,16 грн. за період з 15.12.2014 по 15.12.2014 та 25 246,89 грн. за період прострочення з 15.01.2015 по 14.01.2016.

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язаний оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Господарськими судами встановлено, що відповідач несвоєчасно розрахувався за поставлений газ у зв'язку з чим у нього виник борг у розмірі 841563, 00 грн. Місцевий господарський суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правомірно стягнув з відповідача основний борг у зазначеній сумі.

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перерахунком місцевого господарського суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, 3% річних із простроченої суми за період прострочення із 15.01.2015 по 14.01.2016 становлять 25572, 41 грн.

За період із січня по грудень 2015 року позивачем на суму боргу нараховані інфляційні втрати у розмірі 364506, 08 грн. Розрахунок інфляційних втрат відповідає діючому законодавству, обставинам справи, враховує періоди нарахувань, не містить арифметичних помилок.

Господарські суди дійшли до правильного висновку, що стягнення інфляційних втрат у розмірі 364506, 08 грн. є правомірним.

Господарськими судами встановлено, що на підставі п. 7.2 договору за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано 224635, 95 грн. пені.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Господарськими судами встановлено, що розрахунок пені, наданий позивачем, відповідає обставинам справи.

У відзиві на позов відповідач просив господарський суд зменшити розмір заявлених позивачем штрафних санкцій (пені), посилаючись на те, що фінансування Квартирно-експлуатаційного відділу здійснюється за рахунок коштів держбюджету, на даний час бюджетне фінансування нерегулярне і обмежене.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому норми чинного законодавства не містять визначення "винятковий випадок", тому це поняття є оціночним.

Вирішуючи, в тому числі із власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України) господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п.п. 3.17.4 пп. 3.17 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується господарським судом відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Приймаючи до уваги, що:

- згідно із Положенням, затвердженого наказом начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, м. Дніпропетровськ від 15.04.2013 № 61 Квартирно-експлуатаційний відділ, м. Дніпропетровськ -це державна військова бюджетна установа, яка здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності та не є прибутковою організацією;

- статтею 19 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином Квартирно-експлуатаційний відділ та військові частини Дніпропетровського гарнізону, міськрайвійськомати фінансуються виключно з Держбюджету. Стаття 51 Бюджетного кодексу зазначає, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами;

- територіальний принцип квартирно-експлуатаційного забезпечення передбачає закріплення всіх будівель і споруд (нерухомого майна) за квартирно-експлуатаційними відділами та здійснення ними дій пов'язаних із забезпеченням установ МО України комунальними послугами, енергоносіями та паливом. На Квартирно-експлуатаційний відділ, м. Дніпропетровськ покладено обов'язок здійснювати оплату комунальних послуг військових частин та міськрайвійськоматів Дніпропетровського гарнізону в межах бюджетних асигнувань на підставі кошторису. На цей час фінансування Квартирно-експлуатаційного відділу з Держбюджету проводиться в дуже обмеженому режимі і нерегулярно. Відповідно до бюджетного законодавства Квартирно-експлуатаційний відділ, м. Дніпропетровськ має право здійснювати видатки (витрачання) коштів лише згідно із затвердженим кошторисом;

- крім пені, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати і 3% річних;

- за умовами договору від 11.11.2014 № 2565/14-БО(Т)-3 газ, що продається використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (споживачами покупця) апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду щодо зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50% до 112317, 98 грн.

З огляду на те, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що місцевий господарський суд з'ясував зазначені обставини із дотриманням наведених вимог оцінив доводи сторін та докази, подані на підтвердження цих доводів, і на підставі об'єктивного та всебічного їх аналізу визнав за можливе зменшити на 50% розмір пені, яка підлягає стягненню із відповідача, підстав для скасування оскаржуваного рішення господарського суду у зв'язку із зменшенням розміру пені не вбачається.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі № 904/9947/16 Господарського суду Дніпропетровської області прийнято із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі № 904/9947/16 Господарського суду Дніпропетровської області підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі № 904/9947/16 Господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді: Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.