ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року Справа № 910/23778/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргифізичної особи-підприємця ОСОБА_4
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 28.03.17 та рішення господарського суду міста Києва від 16.02.17
у справі№ 910/23778/16 господарського суду міста Києва
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до1. комунального підприємства "Київський метрополітен" 2. департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
прозобов'язання укласти договір оренди
за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_5,

від відповідачів - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В :

01.06.2010 між комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди № 50-Упр(Ор)-10, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради № 917/2986 від 24.12.2009 передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, загальною площею 8,0 кв. м., за адресою: станція метро "Либідська".

Згідно п.2.4. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен".

Пунктами 5.4 та 9.3 договору сторони встановили переважне право орендаря після закінчення строку дії цього Договору, за інших рівних умов, на продовження дії договору за умов належного виконання своїх обов'язків за цим договором. Дозвіл на продовження строку оренди своїм рішенням надає Київська міська рада.

Відповідно до п.9.1. договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київської міської ради від 24.12.2009 р. № 917/2986 діє з 01.06.2010 р. до 31.05.2012 (два роки).

06.10.2010 приміщення було передано в оренду підприємцю за актом приймання-передачі майна в оренду.

У зв'язку з закінченням строку договору № 50-Упр(Ор)-10, у грудні 2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до господарського суду з позовом про зобов'язання КП "Київський метрополітен" продовжити дію договору оренди № 50-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010 частини вестибюлю площею 8,0 кв. м., що знаходиться на станції метро "Либідська".

16.02.17 ФОП ОСОБА_4 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати комунальне підприємство "Київський метрополітен" та департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укласти з ним договір про передачу в оренду майна територіальної громади міста Києва на 2 роки 364 дні у редакції типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, затвердженого рішенням Київської міської ради № 415/1280 від 21.04.2015. Позовні вимоги із посиланням на ст.761 ЦК України, ч.2 ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п.12.3 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, мотивовані безпідставною відмовою відповідачів від укладення договору оренди на новий строк.

16.02.2017 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Сівакова В.В.), залишеним без змін 28.03.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Чорногуз М.Г., Агрикова О.В., Мальченко А.О.) у задоволенні позову відмовлено. Судові акти мотивовано тим, що за відсутності доказів ініціювання позивачем у встановленому порядку питання щодо укладення договору оренди комунального майна, немає підстав вважати права позивача порушеними з боку відповідачів.

Не погоджуючись з ухваленими судовими рішеннями, ФОП ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про їх скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову, покликаючись на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність у Постійної комісії з питань власності Київської міської ради права на прийняття рішень щодо передачі в оренду комунального майна. Стверджував, що господарськими судами неналежно застосовано норми матеріального права, а саме ст.761 ЦК України, ст.287 ГК України, ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради №415/1280 від 21.04.2015.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму.

Згідно ч.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору. Аналогічні положення передбачено ч. 1 ст. 285 ГК України та ч. 1 ст.777 ЦК України.

Із матеріалів справи видно, що 26.09.2016 рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/16219/16, яке вступило в законну силу, задоволено позовні вимоги КП "Київський метрополітен" про виселення ФОП ОСОБА_4 з частини вестибюлю, загальною площею 8,0 кв.м., що знаходиться за адресою: станція метро "Либідська" та зобов'язано останнього демонтувати тимчасові огороджувальні конструкції. Зазначеним рішенням встановлено, що договір № 50-Упр(Ор)-10 від 01.06.2010 припинив свою дію 01.06.2016 р. у зв'язку з висловленням орендодавцем заперечень проти поновлення договору на новий строк.

Відповідно до п.2.1. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради № 415/1280 від 21.04.2015 р. (далі - Положення), Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є орендодавцем щодо цілісних майнових комплексів комунальних підприємств територіальної громади міста Києва, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), а також нерухомого майна, що передається в оренду районним в місті Києві державним адміністраціям.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій обгрунтовано виходили з того, що переважне перед іншими особами право на укладення договору оренди на новий строк орендар може реалізувати лише за умови наміру орендодавця передавати об'єкт в оренду, доказів чого позивачем надано не було. При цьому, правильно визнали безпідставними посилання позивача, що за наявності прийнятого у 2013 році рішення постійної комісії з питань власності Київської міської ради про продовження договорів оренди, позивач не зобов'язаний був подавати документи щодо ініціювання укладання договору оренди на новий строк, оскільки розділ 9 Положення визначає процедуру укладення договорів оренди після отримання рішення про передачу майна в оренду з урахуванням результатів конкурсу. Зважаючи, що доказів звернення із заявою про намір укласти договір оренди та доказів участі у конкурсі на право оренди майна суду не надано, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про недоведеність позивачем усупереч ст.33-34 ГПК України наявності підстав порушення його прав при укладенні договору оренди.

При ухваленні рішень, господарськими судами вірно встановлені фактичні обставини справи на основі всебічного, повного та безпосереднього дослідження наявних у матеріалах справи доказах. Правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень відсутні.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу та спростовуються мотивованими висновками судів попередніх інстанцій, що грунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи та вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.03.17 та рішення господарського суду міста Києва від 16.02.17 у справі №910/23778/16 - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя Л.В. Ковтонюк

Суддя Ж.О. Корнілова